Справа № 930/2808/19                                                                
Провадження № 22-ц/801/1752/2020
Категорія: 23
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
Іменем України

06 жовтня 2020 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.
з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» адвоката Самар Василя Олександровича
на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 17 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Алєксєєнка В.М., дата складення повного тексту якого не зазначена,
в справі № 930/2808/19
за позовом ОСОБА_1 (позивач)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» (відповідач) 
про розірвання договору оренди землі,-

встановив:
ОСОБА_1 звернулась до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до ТОВ «Компанія «Енергія» про розірвання договору оренди землі обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 вересня 2019 року їй перейшло від баби ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Брацлавської (колишньої Марксівської) сільської ради Немирівського району з кадастровим номером - 0523085100:03:001:0333.
Ця земельна ділянка перебуває в оренді згідно з договором від 29 грудня 2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Компанія «Енергія», відповідно до умов якого земельна ділянка передана у строкове платне користування строком оренди на 5 років. Відповідно до Додаткової угоди до зазначеного вище Договору оренди землі від 20 січня 2017 року строк дії основного Договору був продовжений до 27 лютого 2032 року.
Як власник земельної ділянки вона звернулася до ТОВ "Компанія "Енергія" з вимогою щодо розірвання укладеного договору оренди на підставі п. 40 цього договору, відповідно до якого перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору, так як у ОСОБА_1 не було наміру у подальшому надавати в оренду відповідачу належну вже їй земельну ділянку.
Проте орендар, тобто ТОВ "Компанія "Енергія" ухиляється від розірвання договору за взаємною згодою сторін, що зумовило звернення позивачки до суду із позовною заявою про розірвання вищевказаного договору у судовому порядку.
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 17 липня 2020 року позов задоволено. Розірвано договір оренди землі від 29 грудня 2010 року та Додаткову угоду до даного договору від 20.01.2017, укладені між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Енергія", відповідно до умов яких було передано у строкове платне користування відповідачу земельну ділянку, яка розміщена на території Брацлавської (колишньої Марківської) сільської ради Немирівського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у загальному розмірі 1,9286 га з кадастровим номером 0523085100:03:001:0333.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Енергія" на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 768,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 7000 гривень.
Не погодившись із судовим рішенням, відповідач ТОВ "Компанія "Енергія" через представника адвоката Самар В.О., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність його висновків дійсним обставинам справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом не взято до уваги, що згідно з пунктом 40 договору оренди землі: "перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є (не є) підставою для зміни умов або розірвання договору. Тобто, наявність сполучника «або» у реченні між словами «для зміни умов» і «розірвання договору» означає, що п. 40 договору не містить абсолютного обов`язку сторін розривати договір.
Крім того, зазначив, що закреслення словосполучення у цьому ж реченні (п. 40 договору) «не є» може бути технічною помилкою при заповненні договору, оскільки господарюючий суб`єкт несе значні витрати на покращення земельних ділянок на перспективу, а перехід права власності як підстава розірвання договору є несправедливою умовою саме по відношенню до господарюючого суб`єкту.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «Енергія», а рішення суду без змін.
Представник ТОВ «Компанія «Енергія», повідомлений в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, що відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
Представник позивача – адвокат Кіцула В.І. проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.
Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін з таких підстав.
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 29 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Компанія «Енергія» укладено договір оренди землі, який 27 лютого 2012 року зареєстрований у Вінницькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК». Додатковою угодою від 20 січня 2017 року до договору оренди землі строк дії договору продовжено на 15 років, тобто до 27 лютого 2032 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 орендодавець ОСОБА_2 померла.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 вересня 2019 року ОСОБА_1 успадкувала земельну ділянку, розташовану на території Брацлавської (колишньої Марксівської) сільської ради Немирівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 0523085100:03:001:0333.
Право власності ОСОБА_1 на успадковану земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Згідно з пунктом 40 договору оренди землі перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в умовами договору, зокрема п. 40 передбачено можливість зміни умов або розірвання договору при переході права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізації юридичної особи – орендаря.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції й відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги з огляду на таке.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 317, частини першої статті 319 ЦК України власнику належить, зокрема, право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном.
Цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). 
Відповідно до частини першої статті 626 К України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно з частиною четвертою статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Договір оренди укладається у письмовій формі та набирає чинності після його державної реєстрації (частина перша статті 14, стаття 18 ЗУ «Про оренду землі» (далі - Закон).
Відповідно до статті 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Згідно з частиною четвертою статті 32 Закону перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 651 ЦК України).
Відповідно до статті 31 Закону договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Пунктом 40 договору оренди землі від 29 грудня 2010 року передбачено, що перехід права власності на орендовану ділянку для другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Зміст договору оренди землі від 29 грудня 2010 року сторони визначили на основі Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 №220.
Колегія суддів виходить із того, що зміст договору повинен бути чітким і не викликати двозначного або протилежного тлумачення його умов сторонами договору. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 №220, передбачено, що погодження цього пункту відбуваються сторонами шляхом закреслення непотрібного.
Матеріалами справи встановлено, що у примірнику договору, який надала позивач не просто частка, а вираз «не є», який знаходиться в дужках, закреслений (а. с. 9-10).
Отже, сторони спірного договору оренди, визначаючи підстави для розірвання договору оренди, обираючи між застосованими у тексті типового договору виразами "є" та "не є", використали дієслово "є", тобто дійшли згоди, що перехід права власності на орендовану ділянку є підставою для розірвання договору.
Вказаний пункт договору не визнаний в судовому порядку недійсним, а спір виник у зв`язку із різним тлумаченням сторонами змісту вказаного пункту договору.
З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що закреслення словосполучення «не є» у п.40 договору може бути технічною помилкою при заповненні договору, оскільки такий зміст умови договору є невигідним для відповідача, який розраховував обробляти земельну ділянку довгий час.
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції бере до уваги правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 27 травня 2020 року, справа N 582/1130/17 (провадження N 61-838св18) від 10 квітня 2019 року , справа N 235/1640/17 ( провадження N 61-28492св18) й зазначає, що обставини, за яких Верховний Суд дійшов протилежного висновку, кардинально відрізняються від встановлених судом обставин у даній справі.
Так, у справах, що були предметом розгляду Верховним Судом, відповідне положення договору було викладене по різному в примірнику, наданому позивачем і примірнику, що був наданий органу державної реєстрації. 
Відповідач же у цій справі, свій примірник договору не надав, а також не просив суд витребувати примірник договору, що був поданий для державної реєстрації.
Відтак положення договору викладене чітко й однозначно і надає право позивачу вимагати розірвання договору.
Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно дослідивши обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення – без змін.
Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суд апеляційної інстанції зазначає розподіл судових витрат, пов`язаний у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За підготовку відзиву на апеляційну скаргу, а також представництво інтересів позивачки в суді апеляційної інстанції позивачка сплатила адвокату 3000 грн, що підтверджується відповідними документами, а відтак цю суму слід стягнути з відповідача, апеляційну скаргу якого залишено без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» адвоката Самар Василя Олександровича залишити без задоволення, а рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 17 липня 2020 року – без змін.
Стягнути з ТОВ «Компанія «Енергія» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з переглядом рішення – витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                        І.М. Стадник 
       
Судді                                                                Ю.Б. Войтко
       
                                                                       І.В. Міхасішин