ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 380/2454/20 пров. № А/857/10945/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                              Курильця А.Р.,
суддів                                                  Мікули О.І., Пліша М.А.,
з участю секретаря                              Ратушної М.І.,
представника позивача                       Каверіна С.М.,
представника відповідача                   Хирі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 27 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Сасевич О.М.,
час ухвалення рішення – 27.07.2020 року, 15:28 год.,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 31.07.2020 року,

                                                       в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі – відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Адміністрація Державної прикордонної служби України (далі – третя особа) про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати при звільненні позивачу компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також не за цінами, встановленими розпорядженням Адміністрації прикордонної служби України від 30.01.2019 року № 21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого закінчився»; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу, з відрахуванням раніше проведених виплат, грошову компенсацію за належне, але неотримане протягом проходження військової служби речове майно, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 року №178, без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів обмундирування, визначеними розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.01.2019 року № 21 «Про доведення вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 27 липня 2020 року позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та не встановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач дійсно набула право на грошову компенсацію за належне, але неотримане протягом проходження військової служби речове майно. При цьому, така виплата була здійснена відповідно до чинного законодавства України в належному розмірі з урахуванням Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 року № 178, наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.2016 року № 1132, норми яких не суперечать одні одним, а доповнюють та деталізують питання здійснення компенсації. Судом не досліджено, яким чином нараховувати компенсацію за неотримане майно, що приведе до правової невизначеності. Таким чином, відповідач стверджує, що застосування пропорції часу при обчисленні суми грошової компенсації є правомірним і ґрунтується на нормі закону.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року скасувати та винести постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач проходила військову службу у відповідача з 30.09.2011 року по 30.09.2019 року.
Відповідно до наказу в.о. начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 29.08.2019 року № 234-ос було припинено (розірвано) контракт та звільнено позивача із військової служби за пп.«а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Наказом начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 30.09.2019 року № 269-ос позивач була виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Як засвідчується копією рапорта від 30.09.2019 року на ім`я начальника Мостиського прикордонного загону, позивач клопотала про нарахування та виплату грошової компенсації за недоотримане протягом проходження військової служби речове майно особистого користування.
Відповідно до довідки розрахунку про вартість речового майна, що належить до видачі, від 30.10.2019 року № 61/19 позивачу нараховано 23765,65 грн.
Наказом відповідача від 13.12.2019 року № 311-к було доручено виплатити грошову компенсацію за недоотримане речове майно. Як засвідчується витягом із додатку № 1 до такого наказу, за розрахунковою відомістю позивачу нараховано компенсації у сумі 23765,65 грн. і, з урахуванням утримань і компенсації ПДФО та військового збору, сума до виплати склала 23409,17 грн.
Як підтверджується наявними матеріалами справи та не заперечується сторонами, нарахування компенсації за недоотримане речове майно було здійснене відповідачем відповідно до цін на речове майно, які були встановлені в період набуття права на отримання відповідного майна, та зі застосуванням пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу.
Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Ч. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011) передбачає, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 (далі – Порядок) передбачає, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
П. 3 Порядку визначає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Згідно п. 4, 5 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п. 5 Порядку).
З аналізу вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. 
Матеріалами справи підтверджується, що позивача з 30.09.2019 року виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення.
30.09.2019 року позивачем було подано рапорт про нарахування грошової компенсації за неотримане речове майно.
Відповідно до довідки розрахунку про вартість речового майна, що належить до видачі, від 30.10.2019 року № 61/19 позивачу нараховано 23765,65 грн.
Проте, судом встановлено, що розрахунок суми, яка підлягає позивачу до виплати не проведений виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня поточного року, а також ціни зазначені у вказаній довідці не відповідають цінам визначеним у розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.01.2019 року № 21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився».
Адміністрацією Державної прикордонної служби України згідно розпорядження від 30.01.2019 року № 21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився» зобов`язано нарахування військовослужбовцям грошової компенсації замість належних до видач, але не отриманих протягом проходження військової служби предметів речового майна особистого користування, здійснювати відповідно до його розрахунку вартості згідно з додатковим до цього розпорядження.
Щодо посилання відповідача на норми Інструкції про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, зат. наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.2016 року № 1132 , згідно якої нарахування грошової компенсації військовослужбовцям під час їхнього звільнення з військової служби в запас, відставку або загибелі (смерті), за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно здійснюється пропорційно часу, що минув з дня виникнення права па отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, то колегія суддів вважає таке необґрунтованим з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011 порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. Порядком № 178 така умова компенсації вартості за не отримане речове майно не передбачена.
Згідно з ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Отже, суд застосовує Порядок № 178, як нормативний акт вищої сили, а не наказ Міністерства внутрішніх справ України.
Відтак судом першої інстанції вірно встановлено, що розрахунок суми, яка підлягає позивачу до виплати, не проведений виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня поточного року, а також ціни зазначені у довідці не відповідають цінам визначеним у додатку до розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.01.2019 № 21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився».
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                              п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 27 липня 2020 року у справі № 380/2454/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 21 жовтня 2020 року