ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005495 пров. № А/857/8158/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П., 
з участю секретаря судового засідання -      Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №1.380.2019.005495 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги,-

суддя в 1-й інстанції – Лунь З. І.,
час ухвалення рішення – 19.02.2020 року, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 20.02.2020 року,

                                                       в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання про стягнення судових витрат, в якій просив стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області  понесені ним витрати на правову допомогу на суму 6000,00 грн у зв`язку із розглядом справи №1.380.2019.005495.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №1.380.2019.005495.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення питання, з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу у зв`язку з неспівмірністю заявленої до відшкодування суми з послугами, які надавалися адвокатом у справі №1.380.2019.005495. Однак неспівмірність витрат на оплату послуг адвоката, за умови її встановлення, не є підставою для повної відмови у компенсації таких витрат, а може бути підставою для зменшення судом розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, і то лише за клопотанням іншої сторони. Також помилковими є висновки суду першої інстанції, що надані позивачем документи не можуть слугувати належними та допустимими доказами для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, оскільки  позивачем подано суду копію договору про надання правової допомоги б/н від 27 вересня 2019 року, копію замовлення до договору, копію акта від 31 січня 2020 року про надання правової допомоги за договором б/н від 27 вересня 2019 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію роздруку з сайту Національної асоціації адвокатів України. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового судового рішення та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 6000, 00 грн.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Зокрема, у додатках до позовної заяви відсутні будь-які відомості з приводу фактично понесених витрат на правову допомогу, та позивачем не додано рахунків, які б підтверджували дійсну оплату наданих послуг АО «Справедливість». Крім того, позивач належним чином не обґрунтував суму компенсації витрат на правову допомогу, яка б фактично відповідала дійсно наданим адвокатом послуг та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витрачених адвокатом часу із розміром заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, звертає увагу, що у судових засіданнях суду першої інстанції брав участь лише позивач, жоден з адвокатів АО «Справедливість» не ознайомлювався з матеріалами справи та не підписував документів, що знаходяться в матеріалах справи. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином; позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи не можуть слугувати належними та допустимими доказами для підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у справі №1.380.2019.005495, а тому відсутні підстави для стягнення таких витрат з відповідача у заявленому позивачем розмірі.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Ст.59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до положень ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з вимогами ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-п`ята статті 134 КАС України).
Як вбачається з матеріалів справи, про очікувані витрати на правову допомогу на суму 6000,00 грн позивач заявив у позовній заяві. 
На підтвердження понесених витрат позивачем надано суду: копію договору б/н про надання правової допомоги від 27 вересня 2019 року; копію замовлення 21 жовтня 2019 року до договору б/н про надання правової допомоги від 27 вересня 2019 року; копію акта про надання правової допомоги від 31 січня 2020 року за договором б/н про надання правової допомоги від 27 вересня 2019 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката ОСОБА_2 .
Відповідно до п.4.2 договору б/н про надання правової допомоги від 27 вересня 2019 року при визначенні розміру вартості послуг враховується обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; важливість доручення з точки зору клієнта, характер та тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом, професійний досвід науково-теоретична підготовка та репутація адвоката тощо.
Разом з тим, як вбачається із замовлення від 21 жовтня 2019 року всі послуги, зазначені в цьому замовленні (ознайомлення з матеріалами, наданими клієнтом, визначення способу та заходи захисту інтересів клієнта, підготовка позовної заяви, підготовка відповіді на відзив на позовну заяву) зайняли в часі по 2 години кожна, а їх ціна становить 1000,00 грн/год. за кожну послугу.
Надаючи оцінку наданим позивачем документам на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу, суд  першої інстанції зауважив, що зазначене у замовленні не відповідає критеріям щодо визначення розміру вартості послуг адвоката, встановленим у п.4.2 договору.
Щодо оплати наданих адвокатом послуг, то відповідно до п.4.3 договору клієнт зобов`язаний внести плату за замовлені послуги у повному розмірі, визначеному у замовленні (Додаток №1).  Однак, як вбачається із замовлення від 21 жовтня 2019 року (в якому є відмітка, що це Додаток №3), оплата правової допомоги проводиться протягом 30 календарних днів з моменту ухвалення Львівським окружним адміністративним судом рішення по суті позовних вимог.
При цьому, у наданих до заяви про ухвалення додаткового судового рішення додатках, відсутня інформація про порядок оплати послуг, а також відсутні докази реальності оплати послуг адвоката у майбутньому шляхом надання виставлених рахунків, доручень тощо. 
Таких доказів не надано позивачем і апеляційному суду, враховуючи те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі  №1.380.2019.005495 ухвалено 29 січня 2020 року.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Крім того, відповідно до приписів ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Згідно з вимогами ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У свою чергу,  підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Необхідно зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом   порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, зокрема, не надано документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом  порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо).
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000, 00 грн, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують з наведених вище мотивів, тому відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового судового рішення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст.132, 134, 139, 143, 229, 252, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

                                                        п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №1.380.2019.005495 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
Судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 12 жовтня 2020 року.