ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4705/20 Справа № 175/4248/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
 
за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди.
       В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: між позивачем і ОСОБА_2 , було укладено договір комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільної правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться № RZ.8219 від 24.06.2016 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіль Volkswagen Passat державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
       30.10.2016 року в місті Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія ОСОБА_3 та автомобіля Renault Logan державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під управлінням водія ОСОБА_1 .
       В результаті дорожньо –транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль.
       Відповідно до повідомлення про ДТП у формі Європротоколу від 30.10.2016 року ОСОБА_1 є винною особою у настанні ДТП.
       Відповідно до звіту № PZU/3921/16 від 14.11.2016 року вартість відновлювального пошкодженого застрахованого автомобіля становить 29 279,74 грн.
       Згідно умов договору страхування ПрАТ «ПЗУ Україна» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 24 916 грн 76 коп. виплата страхового відшкодування була здійснена у відповідності до ст. 25 ЗУ «Про страхування» на підставі звіту про результати огляду місця ЖТП (заяви страхувальника про настання страхового випадку від 30.10.2016 року) страхових актів № UA2016103000014/L01/01 від 23.11.2016 року та № UA2016103000014/L01/02 від 03.09.2019 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжними дорученнями № 48156 від 23.11.2016 року та № 34740 від 03.09.2019 року
       Згодом стало відомо, що цивільно - правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в ТДВ «Страхова компанія «Кредо» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7144464.
       У зв`язку з тим, що у ТДВ «Страхова компанія «Кредо» не виник обов`язок зі сплати страхового відшкодування на підставі ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому ПрАТ «СК ПЗУ Україна» виникло право до відповідача, як до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, що й стало підставою звернення до суду.
       Враховуючи зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача на відшкодування майнової шкоди 24 916,76 грн та стягнути судові витрати (а.с.3-6).
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди — задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» заподіяну майнову шкоду, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 24 916 грн. 76 коп.
Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.87-91).
Не погодившись з вказаним рішення, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази його вини у вчиненні ДТП.
Також, вказує, що він не був присутнім при складанні звіту вартості відновлювального ремонту.
Крім того, посилається на те, що позивач пропустив строк позовної давності (а.с.98-105).
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем і ОСОБА_2 , було укладено договір комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільної правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться № RZ.008219 від 24.06.2016 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіль Volkswagen Passat СС державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією договору.
       30.10.2016 року в місті Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія ОСОБА_3 та автомобіля Renault Logan державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під управлінням водія ОСОБА_1 .
       В результаті дорожньо –транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль.
       Відповідно до повідомлення про ДТП у формі Європротоколу від 30.10.2016 року ОСОБА_1 є винною особою у настанні ДТП.
       Відповідно до звіту № PZU/3921/16 від 14.11.2016 року вартість відновлювального пошкодженого застрахованого автомобіля становить 29 279,74 грн, що підтверджується копією звіту.
       Згідно умов договору страхування ПрАТ «ПЗУ Україна» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 24 916 грн. 76 коп.
        Виплата страхового відшкодування була здійснена у відповідності до ст. 25 ЗУ «Про страхування» на підставі звіту про результати огляду місця ДТП (заяви страхувальника про настання страхового випадку від 30.10.2016 року) страхових актів № UA2016103000014/L01/01 від 23.11.2016 року та № UA2016103000014/L01/02 від 03.09.2019 року. 
       Факт зазначеної виплати підтверджується платіжними дорученнями № 48156 від 23.11.2016 року та № 34740 від 03.09.2019 року.
       Також встановлено, що цивільно -правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в ТДВ «Страхова компанія «Кредо» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7144464.
       Доказів того, що відповідач звертався до страхової організації з заявою про виплату страхового відшкодування, особі, потерпілій в ДТП або, що страхова компанія ТДВ «Страхова компанія «Кредо», страховик відповідача, виплатив таке відшкодування, суду не надано. 
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до позивача як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник має до відповідача, і розмір фактично відшкодованих витрат, який понесло ПрАТ «ПЗУ Україна» при оплаті страхового відшкодування підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.
       Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
       Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
        Страхування – це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
       За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі – ЦК) України).
       Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
       Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
       Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
       Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
       Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (ст. 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за ст. 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
        Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 24 916,76 грн.
       Встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у ТДВ СК «Кредо» .
       Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
       Колегія суддів зазначає, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних ОСОБА_1 у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача - ТДВ СК «Кредо» .
       Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у ТДВ СК «Кредо» то, у даному випадку, позивач мав самостійно звернутись до ТДВ СК «Кредо» про виплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик ТДВ СК «Кредо» після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
       Крім того, колегією суддів встановлено, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна», в силу положень договору страхування, дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 30 жовтня 2016 року із застрахованим транспортним засобом, визнано страховим випадком, визначено розмір страхового відшкодування, який підлягає до сплати – 13 827,63 грн. та виплачено вказані кошти позивачеві, що підтверджується платіжним дорученням № 48156 від 23 листопада 2016 року.
       Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність винної у вчиненні ДТП особи ОСОБА_1 застрахована у ТДВ СК «Кредо», ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у порядку статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулася до ТДВ СК «Кредо» з відповідною вимогою про сплату 13 827,63 грн. Така сума коштів була перерахована ТДВ СК «Кредо» на користь ПрАТ СК «ПЗУ Україна», що підтверджується платіжним дорученням № 7289 від 27 червня 2017 року.
       Дані обставини встановлені постановою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року (справа № 761/21889/17) та не підлягають доказуванню.
       З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішенню суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
       На підставі ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь апелянта слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 881,5 грн.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
       Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року — скасувати.
       У задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди — відмовити.
       Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 881,5 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: