Постанова
Іменем  України
 
04 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 626/87/17-ц
 
провадження № 61-2014св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія»,
треті особи: Красноградська районна державна адміністрація Харківської області, Петрівська сільська рада Красноградського району Харківської області, відділ Держгеокадастру у Красноградському районі Харківської області, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу - керівник Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Кіся П. В., Яцини В. Б.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» (далі - СГ ТОВ «Мрія»), треті особи: Красноградська районна державна адміністрація Харківської області, Петрівська сільська рада Красноградського району Харківської області, відділ Держгеокадастру 
у Красноградському районі Харківської області, головне управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності.
Позовна заява мотивована тим, що у відповідності до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), серія ПОХА № 000035, він мав право 
на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Серп і Молот» (далі - КСП «Серп і Молот») вартістю, яка була визначена станом на 2001 рік у розмірі 393 821,52 грн.
Рішенням Красноградського районного суду Харківської області 
від 02 червня 2010 року за ним було визнано право власності на нежитлові пайові будівлі КСП «Серп і Молот», а саме: будинок тваринника (Б), силосну яму (Д), сарай (Г), сарай (В), що розташовані по 
АДРЕСА_1 , 
та на підставі цього рішення за ним було зареєстровано право власності 
на зазначені будівлі.
Зазначав, що земельну ділянку площею 1,7 га, на якій розташовані належні йому на праві власності нежитлові будівлі, використовував 
під господарський двір, та вона відноситься до земель колективної власності КСП «Серп і Молот» на підставі Державного акта на право колективної власності на землю серії ХР № 17-00-000354, правонаступником якого 
є СГ ТОВ «Мрія».
Вважав, що у Красноградської районної державної адміністрації Харківської області відсутні повноваження щодо вирішення питання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, оскільки законодавчо не визначено процедуру переоформлення права власності на земельні ділянки, що знаходилися 
у колективній власності.
Зазначав, що оскільки згідно відомостей Петрівської сільської ради Красноградського району Харківської області, вказана земельна ділянка знаходилася за межами населеного пункту, тому, як він вважав, що сільська рада не є розпорядником цієї земельної ділянки.
Зазначені земельні ділянки із сільськогосподарських угідь 
та несільськогосподарські угіддя не підлягали паюванню і залишались 
у власності СГ ТОВ «Мрія», як правонаступника КСП «Серп і Молот».
Вважав, що реєстрація за ним права власності на пайове нерухоме майно КСП «Серп і Молот» у вигляді нежитлових будівель на підставі судового рішення передбачала автоматичний перехід права власності на земельні ділянки, та не суперечила мораторію на відчуження земель сільськогосподарського призначення, оскільки його дія не поширювалася 
на випадки відчуження земель разом із будівлями.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 , просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2, площею 0,3763 га, для обслуговування нежитлової будівлі та на земельну ділянку, розташовану за вказаною адресою, площею 1,1454 га для обслуговування нежитлових будівель. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області 
від 10 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2 , площею 0,3763 га для обслуговування нежитлової будівлі.
Визнано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2 , площею 1,1454 га для обслуговування нежитлових будівель.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що реєстрація за позивачем права власності на пайове майно КСП «Серп і Молот» у вигляді нежитлових будівель на підставі рішення суду передбачає автоматичний перехід до нього права власності на земельні ділянки.
Додатковим рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 04 жовтня 2018 року судовий збір сплачений ОСОБА_1 при подачі позову до суду в сумі 8 000,00 грн не підлягає стягненню на його користь з відповідача СГ ТОВ «Мрія», оскільки відповідно до позовних вимог позивач просив не стягувати судовий збір з відповідача.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року апеляційну скаргу керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави задоволено. Заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 10 липня 2017 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок суду першої інстанції, який посилався на положення статей 377 ЦК України 
та 120 ЗК України як на підставу виникнення у позивача права власності 
на земельну ділянку, є необґрунтованим, оскільки придбання майнових паїв та набуття на цій підставі майна у власність, як вважав суд апеляційної інстанції, не означає придбання земельної ділянки, на якій це майно розташовано. Перехід права власності на нерухоме майно до нового власника є підставою для припинення права власності на земельну ділянку, на якій це майно розміщено, попереднього власника та оформлення такого права на земельну ділянку за новим власником об`єкта нерухомості лише у встановленому законом порядку, який передбачає необхідність прийняття уповноваженим органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування відповідного рішення.
При цьому суд апеляційної інстанції вважав, що розмір земельної ділянки, 
що переходить до набувача будівлі або споруди, має бути визначено шляхом формування відповідної частини у окрему земельну ділянку в порядку, визначеному положеннями Закону України «Про землеустрій» та ЗК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2019 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи 
із Красноградського районного суду Харківської області.
У лютому 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 до СГ ТОВ «Мрія», треті особи: Красноградська районна державна адміністрація Харківської області, Петрівська сільська рада Красноградського району Харківської області, відділ Держгеокадастру у Красноградському районі Харківської області, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції, як вважав заявник, є незаконним, необґрунтованим 
та таким, що було ухвалене внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Також вважав, що у Первомайської місцевої прокуратури Харківської області були відсутні підстави для звернення до суду апеляційної інстанції 
з апеляційною скаргою, оскільки ця скарга не містить посилань та належних доказів того, що захист інтересів держави у конкретному випадку 
не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, 
до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також 
не доведена відсутність такого органу, а тому у відповідності до вимог 
статті 357 ЦПК України, як він вважав, суд апеляційної інстанції повинен був повернути керівнику прокуратури апеляційну скаргу.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У березні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив Головне управління Держгеокадастру у Харківській області на касаційну скаргу у якому зазначено, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
На підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) від 31 серпня 2009 року серії ПОХА № 000035, виданого Петрівською сільською радою Красноградського району Харківської області, 
ОСОБА_1 має право на пайовий фонд майна КСП «Серп і Молот» Красноградського району Харківської області, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 
17 травня 2001 року, вартістю станом на 01 квітня 2001 року в розмірі 
393 821,52 грн (а. с. 8 т. 1).
Рішенням Красноградського районного суду Харківської області 
від 02 червня 2010 року у справі № 2-705/10 за ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлові пайові будівлі КСП «Серп і Молот», а саме: будинок тваринника (Б), силосну яму (Д), сарай (Г), сарай (В), що розташовані по АДРЕСА_1 (а. с. 9-12 т. 1).
Протягом 2001-2009 років ОСОБА_1 здійснював купівлю майнових сертифікатів на майно у КСП «Серп і Молот» у громадян, яким його виділено у натурі.
На підставі договору оренди земельної ділянки від 04 січня 2010 року ОСОБА_1 користувався земельною ділянкою площею 4,56 га, на якій знаходяться зазначені вище будівлі.
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 
від 06 липня 2010 року № 26616866 на підставі зазначеного судового рішення суду право власності на нежитлові будівлі, а саме: нежитлову будівлю (Б) площею 91,5 кв. м, нежитлову будівлю (Д) площею 1881,4 кв. м, нежитлову будівлю (В) площею 867,4 кв. м, нежитлову будівлю (Г) площею 1620,3 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1 , зареєстровано 
за ОСОБА_1 (а. с. 13 т. 1).
ОСОБА_1 має земельну ділянку площею 1,7 га і використовує 
її під господарський двір, що підтверджується довідкою Петрівської сільської ради Красноградського району Харківської області від 26 січня 
2016 року № 23 (а. с. 14 т. 1).
Згідно довідки з державної статистичної звітності про наявність земель 
та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями 
(форма 6-зем) станом на 01 січня 2016 року відділу Держгеокадастру 
у Красноградському районі Харківської області від 05 жовтня 2016 року 
№ 97-20.24-0.3-666/14-16, земельна ділянка орієнтовною площею 1,7400 га 
за межами населеного пункту на території Петрівської сільської ради Красноградського району Харківської області, на якій розташовані належні на праві власності ОСОБА_1 нежитлові будівлі на підставі свідоцтва на право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства від 31 серпня 2009 року та рішення Красноградського районного суду Харківської області від 02 червня 
2010 року у справі № 2-705/10, має колективну форму власності, цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 16 т. 1).
Відповідно до відповіді Красноградської районної державної адміністрації Харківської області від 10 листопада 2016 року № 01-17/3117 земельна ділянка відповідно до довідки 6-зем включена до земель колективної власності, у зв`язку із чим у районної державної адміністрації відсутні повноваження щодо вирішення питання у надані дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки 
у власність, оскільки законодавчо не визначено процедуру переоформлення права власності на земельні ділянки, що знаходяться у колективній власності, та роз`яснено ОСОБА_1 право звернутися до відповідного КСП або до суду (а. с. 17-19 т. 1).
КСП «Серп і Молот» було реформовано та на його базі створено 
як правонаступник СГ ТОВ «Мрія». Державна реєстрація скасування 
КСП «Серп і Молот» відбулась 17 квітня 2001 року, що підтверджується відповіддю Красноградської районної державної адміністрації Харківської області від 21 листопада 2016 року № 01-32/3184 (а. с. 20 т. 1).
Згідно відповіді відділу Держгеокадастру у Красноградському районі Харківської області від 01 грудня 2016 року № 29-20.24-0.4-3224/2-16, земельна ділянка орієнтовною площею 1,7400 га знаходиться на території Петрівської сільської ради, розташована на землях КСП «Серп і Молот», державний акт на право колективної власності на землю, 
серія ХР № 17-00-000354, зареєстрований 23 квітня 1995 року, загальна площа становить 4418,0000 га (а. с. 28 т. 1).
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 
2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції 
до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального 
чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції 
не відповідає.
Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади 
та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією 
та законами України.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді 
у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, 
а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором 
у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави 
в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити 
про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Також у частинах третій, четвертій статті 56 ЦПК України передбачено, 
що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито 
за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду 
з позовом, заявою або скаргою повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.
У контексті зазначеного судам слід враховувати, окрім іншого, і Рішення Конституційного Суду України про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді від 08 квітня 1999 року у справі 
№ 3-рп/99.
Так, Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди 
є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування 
її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності 
та господарювання тощо. 
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор 
у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням 
на законодавство, на підставі якого подається позов (заява, скарга), у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України 
та статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Враховуючи зазначене, можна дійти висновку, що наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом, заявою або скаргою. 
Разом із тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. 
Отже суд апеляційної інстанції не перевірив доводів прокурора щодо порушення інтересів держави, причин звернення прокурора з апеляційною скаргою.
Оскільки з`ясування зазначених вище питань і встановлення відповідних обставин є необхідними складовими для належного розгляду справи, 
то висновок суду апеляційної інстанції без встановлення підставності звернення до суду на захист інтересів держави прокурора, є передчасним.
Крім того слід звернути увагу на те, що згідно з частиною першою 
статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою 
є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю 
або споруду, які розташовані на земельній ділянці (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України).
Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають 
у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. 
За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду 
та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності 
на нерухомість.
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні 
з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій 
статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю 
чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, 
на яких вона належала попередньому власнику.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах 
від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, а також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі 
№ 689/26/17 (провадження № 14-47цс20).
Отже відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції зазначених вимог не врахував, належним чином не з`ясував та не перевірив доводів позивача, який розмір земельної ділянки, призначений для розміщення і обслуговування пайових будівель КСП «Серп і молот», а саме: будинку тваринника (Б), силосної ями (Д), сараю (Г), сараю (В), розташованих по АДРЕСА_1 , що належать на праві власності позивачу, чи визначений він на місцевості, де вона знаходиться та чи використовує відповідач відповідну земельну ділянку, яку саме її частину.
Таким чином у порушення положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Допустивши вказане порушення процесуального права суд апеляційної інстанції не перевірив дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін, тому дійшов передчасного висновку про задоволення апеляційної скарги керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області та відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
В силу повноважень суду касаційної інстанції усунути ці недоліки апеляційного провадження на стадії касаційного розгляду неможливо.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд 
є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції, з передачею справи 
на розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
С. Ф. Хопта
 
В. В. Шипович