ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року 
м. Київ

Справа №  917/137/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.М. - головуючого, Пількова К.М., Краснова Є.В.,
секретар судового засідання Лихошерст І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Багмута Дмитра Степановича
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 (колегія суддів у складі: Дучал Н.М. - головуючий, Сіверін В.І., Склярук О.І.) та рішення Господарського суду Полтавської області від 19.02.2020 (суддя Сірош Д.М.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Багмута Дмитра Степановича
до Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області
про поновлення договору оренди землі, визнання укладеною додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1. Звернувшись в суд з даним позовом до Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області (далі - відповідач), Фізична особа-підприємець Багмут Дмитро Степанович (далі - позивач) просив визнати поновленим договір оренди земельної ділянки площею 12,8572 га, кадастровий номер 5322481700:06:000:0240 від 01.12.2011, укладений між Кременчуцькою районною державною адміністрацією та позивачем, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 16.01.2012 за №532240004000781, строком на 7 (сім) років з моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі; визнати укладеною з моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі Додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки на умовах запропонованих позивачем. 
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем були вжитті всі необхідні заходи та дотримано положень Закону України "Про оренду землі" щодо реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.02.2020, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.07.2020, в позові відмовлено.
2.2. Рішення судів мотивовані тим, що сторонами не було досягнуто згоди щодо нових умов договору, відповідачем повідомлено позивача про відсутність наміру продовжувати договірні відносини; при передачі орендодавцем земельної ділянки особі (особам) у власність інститут переважного права застосовуватись не може навіть при виконанні усіх передбачених законодавством та договором оренди умов попереднім орендарем, оскільки переважне право на поновлення договору оренди землі виникає лише в разі подальшого перебування земельної ділянки в оренді та при наявності інших осіб, які претендують на оренду цієї ж земельної ділянки; земельна ділянка з кадастровим номером 5322481700:06:000:0240, яка була об`єктом договору оренди, перестала існувати як об`єкт цивільних прав, що свідчить про неможливість поновлення зазначеного договору.
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги 
3.1. В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного суду і рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права.
3.2. В скарзі позивач посилається на те, що судами не були враховані правові позиції щодо застосування норм права у подібних відносинах, викладені в постановах Верховного Суду, а саме в постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №922/327/19, постанові Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №924/1181/18, постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №905/650/18, постанові Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №923/1091/18, постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №920/1171/18, постанові Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №908/1569/17, постанові Верховного Суду від 27.07.2020 у справі №912/686/17, постанові Верховного Суду від 04.10.2017 у справі №914/1128/16, постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №908/299/18. Також в скарзі позивач просить відступити від висновку щодо застосування норм права, викладеного в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №393/155/17-ц, який був застосований апеляційним судом.
3.3. Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу. Вказаний відзив поданий з пропуском строку, встановленого ухвалою Верховного Суду у даній справі про призначення справи до розгляду. У відзиві міститься клопотання про поновлення вказаного строку з наведенням поважності причин пропуску вказаного строку (перебування більшості працівників юридичного управління відповідача на самоізоляції та лікарняному), яке колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. У відзиві відповідач посилається законність прийнятих судами рішень і зазначає, що сторонами не було досягнуто згоди по всім істотним умовам, які викладені в проекті договору про поновлення договору оренди, об`єкт договору оренди змінився, що унеможливлює поновлення договору оренди землі, рішення відповідача про поділ земельних ділянок і передачу їх у власність ветеранам АТО є законними.
4. Мотивувальна частина
4.1. Відповідно до приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ч.1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч.2).
Як встановлено судами, 01.12.2011 між Кременчуцькою районною державною адміністрацією (орендодавець) та суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою Багмут Дмитром Степановичем (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (договір оренди), за умовами п.1.1. якого орендодавець на підставі розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації №432 від 04.07.2011 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області.
За умовами п.2 договору оренди, в оренду передається земельна ділянка    кадастровий номер 5322481700:06:000:0240 загальною площею 12,8572 га, з них землі запасу сільської ради контур № 6 - 12,8572 га (рілля).
Договір укладено терміном на 7 (сім) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.6 договору оренди).
Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 36 договору оренди).
Договір оренди зареєстровано у відділі Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.01.2012 за № 532240004000781.
Таким чином, дія договору оренди закінчується 16.01.2019.
Додатковою угодою до договору оренди земельної ділянки, сторонами внесені зміни, зокрема, до пункту 7 договору оренди земельної ділянки, який викладено у наступній редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 2% від нормативної грошової оцінки 1 га ріллі по області та складає 5  876,59 грн в рік за 12,8572га». Також внесені зміни до пунктів 11 та 31 договору оренди земельної ділянки від 01.12.2011. Всі інші умови договору залишились незмінними.
Додаткова угода зареєстрована у Відділі Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області 26.07.2012 №532240004001486.
З метою реалізації переважного права на поновлення договору оренди, позивач 02.10.2018 звернувся на адресу Кременчуцької райдержадміністрації та до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з листами-повідомленнями про поновлення договору оренди, до яких, окрім інших документів, додано проект додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, договір оренди земельної ділянки від 01.12.2011 із усіма додатками, тощо.
Даний лист-повідомлення був зареєстрований ГУ Держгеокадастру у Полтавській області за №Б-14249/0/25-18 від 02.10.2018.
Кременчуцькою районною державною адміністрацією лист отримано 02.10.2018.
За змістом додаткової угоди, ФОП Багмут Д.С. пропонував орендодавцю поновити договір оренди на 7 (сім) років та встановити орендну плату у розмірі 12% від нормативно- грошової оцінки земельної ділянки площею 12, 8572 га, тощо.
Листом від 08.10.2018 №2177/01-55 Кременчуцькою районною державною адміністрацією повідомлено, що районні державні адміністрації позбавлені повноважень щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність або користування. Позивачу рекомендовано звернутися до розпорядника земель сільськогосподарського призначення, а саме до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.
Листом від 24.10.2018 №8982/0/26-18 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повідомлено позивача про відсутність у додатках до листа-повідомлення агрохімічних паспортів земельної ділянки станом на час передачі земельної ділянки у користування та станом на час спливу п`ятирічного терміну з моменту передачі земельної ділянки в користування. Запропоновано орендарю звернутися з відповідним листом - повідомленням про поновлення договору оренди землі за місяць до спливу строку договору оренди землі. До клопотання у складі документів запропоновано надати на розгляд Головного управління також технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, затверджену у відповідності до вимог чинного законодавства та агрохімічний паспорт земельної ділянки. 
12.12.2018 позивач повторно звернувся з листом-повідомленням про поновлення договору оренди, до якого, серед іншого, було додано проект додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, договір оренди земельної ділянки від 01.12.2011 із усіма додатками, технічну документацію з нормативно - грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер 5322481700:06:000:0240, агрохімічний паспорт поля з показниками за 2012 рік, тощо. Вказаний лист-повідомлення зареєстрований ГУ Держгеокадастру у Полтавській області за № Б-18052/0/25-18 від 12.12.2018.
Листом від 09.01.2019 №109/0/26-19 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повідомлено позивача про набрання з 01.01.2019 чинності загальнонаціональною (всеукраїнською) нормативною грошовою оцінкою земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів. Відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки сільськогосподарського призначення надаються у формі витягу з нормативної грошової оцінки у відповідності до вимог статті 20 Закону України "Про оцінку земель". Запропоновано врахувати вищезазначене та вжити відповідних заходів.
Листом №298/0/26-19 від 18.01.2019 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повідомлено позивача про відсутність наміру продовжувати договірні відносини на земельну ділянку кадастровий номер 5322481700:06:000:0240; зазначено, що з метою здійснення економічно ефективного використання землі Головне управління вважає за доцільне передання права оренди на земельну ділянку на конкурентних засадах (торгах).
Вважаючи, що така поведінка орендодавця в особі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області є недобросовісною та порушує переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі та укладення додаткової угоди, позивач звернувся до суду з цим позовом, у задоволенні якого судом відмовлено.
4.2. Відповідно до положень частин 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції чинній на момент закінчення строку дії договору, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (ч.1). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (ч.2). До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (ч.3). При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (ч.4). Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч.5).
Відповідно до положень частин 6 статті 33 цього Закону у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).
Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу (ч.7).
Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (ч.8).
4.3. Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідно до відомостей публічно-кадастрової карти земельна ділянка з кадастровим номером 5322481700:06:000:0240 площею 12,8572 га відсутня. На підставі відповідних наказів Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області були надані дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства у власність фізичним особам - громадянам (як учасникам АТО). Земельним ділянкам присвоєні нові кадастрові номери.
Також встановлено, що дії щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5322481700:06:000:0240 площею 12,8572 га були предметом оскарження ФОП Багмутом Д.С. в судовому порядку. Постановою апеляційного суду, яка була залишена без змін постановою Верховного Суду у справі №917/750/19, в позові було відмовлено.
4.4. Встановивши, що об`єкт договору оренди землі, поновити який просить позивач, було поділено і новим земельним ділянкам присвоєно нові кадастрові номери, суди зазначили, що така обставина унеможливлює пролонгацію укладеного раніше договору оренди і є підставою для відмови у позові.
Разом з тим, в постанові від 27.07.2020 у справі №912/686/178, Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду виклав наступний висновок: формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц (пункт 56) та від 01.10.2019 у справі №922/2723/17 (пункт 7.36). 
Статтею 27 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, дійшовши висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений в позові спосіб.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №908/299/18 зазначила, що якщо орендодавець відмовляється чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі", то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту.
Відтак, оскільки позивачем було правильно обрано спосіб захисту своїх прав, відповідно до приписів законодавства, обґрунтовуючи порушення своїх прав на поновлення договору оренди, позивач вправі розраховувати на їх захист незалежно від того, як інша сторона спору (орендодавець) розпорядилась об`єктом спору і договору оренди землі, який позивач просить поновити в суді.
4.5. Відповідно до приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 N 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч.5). Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч.6).
Згідно частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суди попередніх інстанцій вказаної вище правої позиції щодо застосування норм права не врахували.
При цьому слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 у справі №  755/10947/17 вказала, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. 
Таким же чином підлягають врахуванню при вирішенні спору і інші постанови Верховного Суду.
4.6. В касаційній скарзі позивач просить відступити від висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №393/155/17-ц, який було застосовано апеляційним судом і який полягає в наступному: переважне право на поновлення договору оренди землі виникає лише в разі подальшого перебування земельної ділянки в оренді та при наявності інших осіб, які претендують на оренду цієї ж земельної ділянки, то при передачі орендодавцем земельної ділянки особі (особам) у власність інститут переважного права застосовуватись не може навіть при виконанні усіх передбачених законодавством та договором оренди умов попереднім орендарем.
Також у вказаній постанові зазначено, що переважне право - це встановлене законом або договором право учасника цивільних відносин на переважне перед іншими особами вчинення дій (правочинів), спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто переважне право на поновлення договору оренди землі виникає лише у разі подальшого перебування земельної ділянки в оренді та при наявності інших осіб, які претендують на оренду цієї ж земельної ділянки.
Позивачем обґрунтовано відступлення від вказаного висновку тим, що він суперечить приписам абзацу 22 частині 2 статті 134 Земельного кодексу України, відповідно до якої не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: поновлення договорів оренди землі, укладення договорів оренди землі на новий строк з використанням переважного права орендаря.
Дійсно, оскільки обрання нового орендаря для земельної ділянки серед тих, які лише пропонують свої умови для оренди  певної земельної ділянки та того, хто вже орендував земельну ділянку і бажає шляхом реалізації переважного права поновити укладений договір оренди, відбувається шляхом конкурсу, який відповідно до положень статті 134 Земельного кодексу України не може проводитись у разі поновлення договорів оренди землі, то така інтерпретація переважного права в контексті приписів статті 33 Закону України "Про оренду землі" нівелює пріоритетне становище орендаря землі щодо укладення (поновлення) договору оренди на новий строк.
4.7. Разом з тим, колегія суддів не вважає, за необхідне відступати від вказаного вище висновку, що відповідно до приписів статті 302 Господарського процесуального кодексу України є підставою для направлення справи на розгляд Великої Палати з огляду на те, що, як зазначалось вище, врахуванню підлягає правова позиція, висловлена останньою і яка на момент винесення судового рішення є актуальною.
Так в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №159/5756/18 висловлена наступну правову позицію. 
Статтею ЗЗ Закону України "Про оренду землі" було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк» та «поновлення договору оренди землі», використовуючи конструкцію «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою-п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.
Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша - п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі").
У разі, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, про яке йшлося вище, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (частина шоста статті 33 Закону України "Про оренду землі").
При цьому додаткова угода про поновлення договору оренди землі має бути укладена в обов`язковому порядку, а за наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх перелічених вище умов - орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку.
Слід зазначити, що відповідно до статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статті 302 Господарського процесуального кодексу України саме Велика Палата Верховного Суду є спеціально створеним колегіальним органом Верховного Суду, метою діяльності якого є забезпечення однакового застосування судами норм права.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №594/376/17-ц викладено таку правову позицію щодо застосування статі 33 Закону України "Про оренду землі". 
Реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.
Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.
Частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
Вказана постанова була винесена у зв`язку з передачею Великій Палаті на розгляд справи з тієї підстави, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.
Таким чином, оскільки при застосуванні норм матеріального права врахуванню підлягають вищевикладені актуальні позиції Великої Палати Верховного Суду, що є спеціально створеним колегіальним органом з метою діяльності забезпечення однакового застосування судами норм права, то колегія суддів касаційного суду вважає, що відсутні підстави для процедури відступу від висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №393/155/17-ц, який не є актуальним.
4.8. Отже, судами не було враховано вищевикладені висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права, які підлягали врахуванню, проте, з аналізу встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів Верховного Суду в даній справі не вважає, що прийняті у справі рішення підлягають скасуванню з огляду на наступне.
При поданні позову з вимогами про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки та визнання укладеною угоди з відповідним змістом, позивач посилався в якості підстав позову на положення ч.1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі".
Із встановлених судами обставин справи вбачається, що позивач вчасно звертався до орендодавця з листом про намір поновити договір оренди, а також з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, разом з тим, процедура реалізації переважного права полягає не тільки у повідомленні орендодавця про бажання орендаря поновити договір, а знаходить свій прояв також у погодженні між сторонами договору істотних умов договору та можливості орендодавця заперечити щодо поновлення договору.
Відповідно до приписів ч.1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" орендодавець повинен або прийняти рішення про поновлення договору оренди, узгодивши істотні умови, або надіслати лист-повідомлення про свої заперечення щодо поновлення.
При цьому для задоволення позовних вимог шляхом визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренду, орендарю необхідно довести, що він має право на поновлення договору саме на таких умовах, що викладені в проекті додаткової угоди, яку він в суді просить визнати укладеною.
Положення ч.1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачають, що узгодження істотних умов договору про поновлення договору оренди з орендодавцем є необхідним для визнання укладеною додаткової угоди з відповідними умовами в суді. Існування суперечностей щодо істотних умов додаткової угоди про поновлення договору оренди згідно приписів ч.4 вказаної статті припиняє переважне право орендаря.
Судами у справі встановлено, що сторонами не було досягнуто згоди щодо нових умов договору, а орендодавцем повідомлено орендаря про відсутність наміру продовжувати договірні відносини.
Враховуючи викладене, а також зміст та підстави позовних вимог колегія суддів відмову в позові вважає правомірною. 
4.9. Отже, не дивлячись на те, що суди попередніх інстанцій винесли судові рішення без врахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права при поновленні договору оренди землі, які підлягали врахуванню, підстав для їх скасування немає, оскільки інші підстави для відмови в позові є обґрунтованими і законними.
Колегія суддів зазначає, що неврахування судами правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27.07.2020 у справі №912/686/17 (що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб), не призвело до прийняття неправильних по суті судових рішень про відмову в позові, зважаючи на відсутність законних і обґрунтованих підстав для задоволення позову.
Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч.1). Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ч.2).
Таким чином, оскільки доводи касаційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, проте не можуть бути підставою для скасування прийнятих рішень та для задоволення позову, оскаржені судові рішення підлягають залишенню без змін
4.10. З огляду на те, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення,  а судові рішення про відмову у позові - без змін, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Багмута Дмитра Степановича залишити без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 у справі  Господарського суду Полтавської області №917/137/19 - без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                Г.М. Мачульський

Судді                                                                                          К.М. Пільков 

                                                                                          Є.В. Краснов