УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 673/728/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/674/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 листопада 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
 
суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М., 
секретар судового засідання Кошельник В.М.
з участю представника відповідачів,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», третя особа без самостійних вимог – Правобережне відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві, про визнання незаконним контракту, наказу про звільнення, спонукання до укладення трудового договору, внесення змін до трудової книжки, поновлення на роботі, стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оплату лікарняних листів та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області в складі судді Сагайдак І.М. від 20 січня 2020 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

встановив:

В червні 2016 року ОСОБА_1 , звертаючись  в суд з цим позовом до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» (далі ДТГО «Південно-Західна залізниця»), вказувала, що між нею та відповідачем 18.07.2013 року укладено контракт №417, строк дії якого встановлений з 18.07.2013 року по 01.10.2013 року. Відповідно до контракту позивач працювала на посаді провідника пасажирських вагонів. Попри вагітність, роботодавець звільнив її з роботи на підставі наказу №879/ос від 27.09.2013 року у зв`язку із закінченням строку дії трудового контракту. 
Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 22.01.2014 року, яке набрало законної сили, частково задоволено позов ОСОБА_1 , зобов`язано ДТГО «Південно-Західна залізниця» працевлаштувати ОСОБА_1 та сплатити на її користь середній заробіток в сумі 11158,62 грн. за період з 01.10.2013 року по 01.01.2014 року.
В порушення ст.ст. 367 ЦПК, 235 КЗпП України судом не було вирішено питання про негайне виконання цього рішення суду. Відповідачем наказ про прийняття її на попередню посаду видано лише 12.06.2014 року. 
У зв`язку з вагітністю ОСОБА_1 17.03.2014 року видано листок непрацездатності №966574 серія АГД та 21.07.2014 року листок непрацездатності №966987 серія АГД у зв`язку з пологами по 04.08.2014 року. Зазначені листки непрацездатності відповідач безпідставно повернув без проведення оплати за рахунок коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування, мотивуючи тим, що позивач не має статусу застрахованої особи. 
Вважає, що всупереч Положенню про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №170, їй було нав`язано відповідачем укладення трудового контракту. 
Вважає, що її безпідставно не поновили на попередній роботі, а лише працевлаштували на іншу посаду, не поновивши з нею контракт. 
Також 14.07.2016 року позивач звернулась до відповідача з заявою про виплату невикористаної відпустки за 2013 рік. Відповідач безпідставно відмовив їй у такій виплаті, посилаючись на виплату компенсації за невикористану відпустку при звільненні.
Враховуючи викладене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просила: визнати незаконним (недійсним) контракт №417 від 18 липня  2013 року; визнати незаконним (недійсним) наказ №879/ос від 27 вересня 2013 року про звільнення; зобов`язати відповідача укласти з 01 жовтня  2013 року трудовий договір в письмовому вигляді; зобов`язати відповідача внести зміни до трудової книжки; визнати незаконними дії (бездіяльність) відповідача; зобов`язати відповідача поновити її на роботі на попередній посаді з 01 жовтня 2013 року; покласти обов`язок на відповідача здійснити оплату вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2013 року по 03 серпня 2014 року; стягнути з відповідача моральну шкоду за порушення трудового законодавства в розмірі 10000 грн.; зобов`язати відповідача здійснити оплату двох листків непрацездатності в розмірі 23669,80 грн. із застосуванням індексу інфляції за весь період; зобов`язати відповідача сплатити грошові кошти за 5 робочих днів невикористаної відпустки за  2013 рік з розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 169,07 грн., визначеного у рішенні Деражнянського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2014 року у справі №673/1568/13-ц, з нарахуванням компенсації з врахуванням індексу інфляції за весь період невиплати. 
Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від  15 вересня 2016 року залучено до участі у справі правонаступника ДТГО «Південно-Західна залізниця», яким є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця») (т. 1, а.с. 161).
Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.168-173, т.2).
Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 29 січня 2018 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 3, а.с. 43-46).
Постановою Верховного Суду від 15.08.2018 року рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 29 січня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.119-123, т.3).
Відповідно до викладених у постанові Верховного Суду вказівок рішенням Деражнянського районного суду від 22.01.2014 року було поновлено порушене відповідачем право ОСОБА_1 на працю, тому у роботодавця був обов`язок негайно поновити позивача у вказаному праві. ДТГО «Південно-Західна залізниця» на час розгляду справи не припинене, а отже, є належним відповідачем у справі.
Постановою Кабінету Міністрів України №938 від 31 жовтня 2018 року «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Українська залізниця» (т. 4, а.с. 9-61).
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2019 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Правобережне відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві та виключено з числа третьої особи у даній справі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області (т. 3, а.с. 204).
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Вважає, що суд першої інстанції не встановив всі обставини справи та не вирішив спір по суті. Не виконано вказівки Верховного Суду щодо необхідності вирішити питання про залучення належного відповідача для правильного вирішення спору. При цьому не враховано, що позов був поданий до належного відповідача, якого в подальшому суд першої інстанції безпідставно замінив на його правонаступника. Тому висновок суду про безініціативність сторони позивача у залученні належного відповідача є необґрунтованим. 
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що позивачем пропущено строк на оскарження наказу №879/ос, позивач не оскаржувала рішення від 22.01.2014 року у справі №673/1568/13-ц. У червні 2014 року позивача було працевлаштовано відповідно до його позовних вимог, трудові права поновлені та надано декретну відпустку відповідно до заяв. Вважає, що відсутній предмет спору в частині поновлення на посаді та внесення змін до трудової книжки, оскільки позивач була обізнана про своє порушене право, використала своє право на захист у 2013 році, трудові права її були поновлені. Позивачем пропущені процесуальні строки, встановлені ч.1 ст. 233 КЗпП України. Позивач у 2014 році самостійно забрала лікарняні та по сьогоднішній день тримає їх у себе, нею пропущений річний строк пред`явлення лікарняних до оплати, тому вина відповідача відсутня. Позивач дала згоду на зміну місця роботи та погодилася на певні умови роботи, не ставила під сумнів проведену процедуру та не скористалася своїм правом стосовно оскарження наказу №664/ос або відізвання заяви від 18.07.2013 року.
В засідання апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та її представник не з`явилися. Суд відхилив клопотання сторони апелянта про відкладення розгляду справи, подане вп`яте, оскільки наведені підстави для відкладення розгляду вказаної справи до розгляду апеляційним судом іншої справи № 673/1568/13-ц, відсутні. Посилання апелянта та його представника на неможливість прибути в судове засідання у зв`язку з обмежувальними заходами щодо запобігання поширенню коронарівусної хвороби теж визнано безпідставним, оскільки ці ж обставини не перешкодили представнику апелянта з`явитися в попереднє судове засідання, 15.10.2020 року. Відхиляючи клопотання, суд також врахував необхідність дотримання розумних строків розгляду справи - апеляційне провадження у цій справі відкрито 20.02.2020 року, і суд чотири рази задовольняв клопотання представника апелянта та відкладав розгляд справи. 
Представник відповідачів просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну. 
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про розгляд справи. 
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Так, судом встановлено, що 18 липня 2013 року між відокремленим підрозділом вагонна дільниця станції Хмельницький Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» та ОСОБА_1 укладено контракт №417, відповідно до якого ОСОБА_1 прийнята на роботу у вагонну дільницю в цех резерву провідників пасажирських вагонів за посадою провідник пасажирських вагонів.
Умовами контракту передбачено, що контракт діє з 18.07.2013 року по 01.10.2013 року і припиняється, зокрема, після закінчення строку дії контракту (пункти 20, 15).
Згідно із висновком ультразвукового обстеження, проведеного Деражнянською ЦРЛ 30.09.2013 року, у ОСОБА_1 встановлено стан вагітності, який відповідає 5 тижням.
Наказом відокремленого підрозділу Вагонна дільниця станції Хмельницький ДТГО «Південно-Західна залізниця» від 27.09.2013 року № 879/ос ОСОБА_1 звільнено з роботи з 30.09.2013 року у зв`язку з закінченням строку дії контракту на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.
Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 22.01.2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано ДТГО «Південно-Західна залізниця» працевлаштувати ОСОБА_1 і сплатити на її користь середній заробіток у сумі 11158,62 грн. за період з 01.10.2013 року по 01.01.2014 рік.
На виконання цього рішення суду 03 квітня 2014 року Деражнянський районний суд Хмельницької області видав виконавчий лист, який позивачкою було звернуто до примусового виконання.
Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 28 квітня   2014 року відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом.
Наказом начальника відокремленого підрозділу вагонна дільниця станції Хмельницький ДТГО «Південно-західна залізниця» від 12 червня 2014 року № 102/ос ОСОБА_1 прийнята провідником пасажирських вагонів у парках відстою вагонів 3 розряду на роботу з 12 червня 2014 року, про що внесено відповідний запис до трудової книжки позивачки.
Також ОСОБА_1 було виплачено середню заробітну плату за період з 01 жовтня 2013 року по 01 січня 2014 року.
17 березня 2014 року ОСОБА_1 видано листок непрацездатності серії АГД №966574 (первинний) у зв`язку із вагітністю та 21 липня 2014 року - листок непрацездатності серії АГД  №966987 у зв`язку із пологами по 04 серпня 2014 року, який є продовженням первинного.
Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем у справі, попри неодноразові роз`яснення суду про порядок заміни АТ «Українська залізниця» належним відповідачем сторона позивача клопотання про таку заміну в порядку ст. 51 ЦПК України до суду не подавала. 
Проте з цим висновком суду не можна погодитися, зважаючи на таке.
Звертаючись до суду із цим позовом про захист порушених трудових прав, ОСОБА_1 в якості відповідача зазначила саме ДТГО «Південно-Західна залізниця».
Частиною 4 статті 91 ЦК України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Відповідно до ч.1, ч.5 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Суд першої інстанції правильно встановив, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на час розгляду справи Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-Західна залізниця» (код 04713033) з 06 серпня 2014 року перебуває в стані припинення, запис про його припинення в єдиному державному реєстрі відсутній.
Отже, ДТГО «Південно-Західна залізниця» (код 04713033) на час розгляду справи не припинилося і володіє цивільною процесуальною дієздатністю як юридична особа.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував зміст ухвали Деражнянського районного суду Хмельницької області від  15.09.2016 року і не врахував, що суд не замінив ДТГО «Південно-Західна залізниця» на іншого відповідача, а залучив до участі у справі правонаступника ДТГО «Південно-Західна залізниця», яким є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця») (т. 1, а.с. 161). 
В той же час, встановивши відсутність запису про припинення відповідача ДТГО «Південно-Західна залізниця» в Єдиному державному реєстрі, суд не врахував, що попри залучення у справу відповідачем ПАТ «Укрзалізниця», ДТГО «Південно-Західна залізниця» залишається учасником справи з усім обсягом процесуальних прав та обов`язків відповідача, передбачених статтями 43, 49 ЦПК України. 
З врахуванням цієї обставини можливим є вирішення по суті позовних вимог, пред`явлених до цієї юридичної особи, а також до іншого відповідача АТ «Укрзалізниця». 
Окрім цього, апеляційний суд враховує, що відповідно до частини п`ятнадцятої статті 37 Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (в редакції, що діяла станом на 21 жовтня 2015 року - дату реєстрації АТ «Укрзалізниця») злиття вважається завершеним з моменту державної реєстрації новоутвореної юридичної особи та державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.  
Законом про особливості утворення Укрзалізниці, постановою КМУ № 200 передбачено наступні етапи проведення реорганізації: 1) інвентаризація майна юридичних осіб, які підлягають злиттю, та складення передавального акта, 2) затвердження статуту нової юридичної особи (АТ «Укрзалізниця»), 3) державна реєстрація АТ «Укрзалізниця»; 4) припинення державних підприємств залізничного транспорту.
Пунктом 1 наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України від 30.11.2015 N 512-Ц/од "Про деякі питання щодо реорганізації підприємств, установ залізничного транспорту" визначено, що 30.11.2015 є датою закінчення господарської діяльності Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці) і підприємств та установ залізничного транспорту, які реорганізуються шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 N 200. До вказаного додатку включено і ДТГО «Південно-Західна залізниця». 
Передавальний акт складено 05 серпня 2015 року, державну реєстрацію АТ «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року, однак припинення ДТГО «Південно-Західна залізниця» досі не зареєстровано.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.06.2020 року у справі №910/5953/17, враховуючи, що відповідно до частини шостої статті 2 Закону про особливості утворення Укрзалізниці товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення підприємства залізничного транспорту, а кредиторам не надавалося право вимагати дострокового виконання вимог у порядку, передбаченому статтею 107 ЦК України, тобто всі їхні вимоги перейшли в повному обсязі до АТ «Укрзалізниця», датою виникнення універсального правонаступництва АТ «Укрзалізниця» щодо підприємств залізничної галузі, які припиняються шляхом злиття, слід вважати дату його державної реєстрації - 21 жовтня 2015 року, з якої воно є правонаступником відповідних підприємств залізничного транспорту.
Отже, на час розгляду справи апеляційним судом Велика Палата Верховного Суду визнала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду, в тому числі й у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 року у вказаній справі.
Відтак з врахуванням наведеного апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені  у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі №910/5953/17 і констатує, що АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДТГО «Південно-Західна залізниця» з дати державної  реєстрації АТ «Укрзалізниця», 21 жовтня 2015 року, а отже, саме АТ «Укрзалізниця» має відповідати за заявленими позовними вимогами. При цьому як ствердила представник відповідачів, ДТГО «Південно-Західна залізниця» з 2015 року фактично припинило будь-яку діяльність, не має на балансі жодного майна та активів. 
Обговорюючи доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, апеляційний суд приймає до уваги таке.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про залізничний транспорт» трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі Кодексу законів про працю України, Положення "Про дисципліну працівників залізничного транспорту України", іншими актами законодавства України про працю.
Працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Посада провідника пасажирського вагона входить до Переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року N 764.
Отже, укладення контрактної форми трудового договору із зазначеними працівниками є обов`язковим.
Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі і матеріальна), умови матеріального забезпечення й організації праці працівника, умови розірвання трудового договору встановлюватися угодою сторін.
Встановлено, що позивачка була прийнята на роботу у вагонну дільницю станції Хмельницький на посаду провідника пасажирського вагону на період літніх перевезень, між нею та адміністрацією вагонної дільниці станції Хмельницький укладено строковий трудовий договір (контракт) з 18.07.2013 року по 01.10.2013 рік.
Під час укладення трудового контракту сторони досягли домовленості про факт прийняття на роботу, про місце роботи, встановлення трудової функції, розмір оплати праці, строк дії контракту та інші істотні умови праці, про що свідчить особиста заява позивачки, подана адміністрації підприємства 18.07.2013 року.
Отже, позивач засвідчила свою згоду з умовами контракту власним підписом, що цілком спростовує її твердження про необізнаність та незгоду з його умовами.
Відтак відсутні підстави для визнання незаконним чи недійсним контракту №417 від 18 липня  2013 року.
Також не підлягають задоволенню заявлені позовні вимоги про визнання незаконним (недійсним) наказу №879/ос від 27 вересня 2013 року про звільнення ОСОБА_1 з 30.09.2013 року по закінченню строку дії контракту. Так, вагітність позивачки на час звільнення за змістом ч.3 ст. 184 КЗпП України не є перешкодою для звільнення за умови її обов`язкового працевлаштування.
За змістом пункту 20 контракту строк його дії з 18.07.2013 року до 01.10.2013 року.
Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 22.01.2014 року у справі №673/1568/13-ц дано оцінку законності звільнення позивачки за закінченням строку дії контракту, і констатовано невиконання відповідачем обов`язку працевлаштувати ОСОБА_1 та сплатити на її користь середній заробіток у сумі 11158,62 грн. за період з 01.10.2013 року по 01.01.2014 року, у зв`язку з чим і задоволено її позов.
У зв`язку з цим відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача укласти з 01 жовтня  2013 року трудовий договір в письмовому вигляді та внести відповідні зміни до трудової книжки; поновити позивачку на роботі на попередній посаді з 01 жовтня 2013 року та визнати незаконними дії (бездіяльність) відповідача. 
Твердження ОСОБА_1 про невиплату відповідачем грошової компенсації за 5 робочих днів невикористаної відпустки за  2013 рік спростовується доказами, представленими відповідачем.
Так, додатком до наказу №879/ос від 27 вересня 2013 року про звільнення провідників пасажирського вагона передбачено компенсацію ОСОБА_1 5 днів відпустки ( а.с.132-133, т.1). 
Обчислення середньої заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки здійснюється згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.
Відповідно до пункту 2 Порядку оплата компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки.
Працівнику, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше одного року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.
Оскільки ОСОБА_1 була прийнята на роботу 18.07.2013 року, а звільнена 30.09.2013 року, для розрахунку середньої заробітної плати слід брати місяць з першого числа після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому виплачується компенсація за невикористану відпустку, - серпень 2013 року.
Відповідно до пунктів 3 та 4 Порядку добові та відшкодування частини витрат на сплату страхових внесків по програмі добровільного медичного страхування не включаються в сукупний дохід для обчислення середньої зарплати.
Згідно розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 за серпень 2013 року (а.с.103, т.1) їй було нараховано 300 грн. добових та 40 грн. відшкодування частини витрат на сплату страхових внесків, які не включаються в сукупний дохід для обчислення середньої зарплати.
Кількість календарних днів у розрахунковому періоді складає 30 днів (1-святковий), отже, сума заробітної плати для розрахунку складала 3016,33 грн. Середньоденна заробітна плата для розрахунку відпускних становить: 3016,33 грн. (3356,33 грн.–340 грн.) : 30 днів = 100,54 грн.
Розрахована сума відпускних склала: 100,54 грн. х 5 дні = 502,70 грн., з врахуванням утримання ЄСВ 18,10 грн., ПДФО 72,69 грн. та профспілкового внеску 5,03 грн. компенсація за невикористану відпустку склала 406,88 грн. 
Ці кошти були перераховані на картковий рахунок ОСОБА_1 платіжним дорученням № 1869 від 02.10.2013 року на підставі платіжної відомості № 256 (а.с.176, т.1).
Всього за вересень 2013 року на картковий рахунок позивача було перераховано: 490,00 грн. - аванс - платіжне доручення № 1810 від 23.09.2013 р.; 406,88 грн. (разові виплати, компенсація) - платіжне доручення № 1869 від 02.10.2013 р.; 2145,94 грн. - сума до виплати - платіжне доручення №1883 від 04.10.2013 р.
Факт отримання вказаних коштів позивачкою підтверджується витягами з платіжних документів по вагонній дільниці станції Хмельницький за вересень-жовтень 2013 року (а.с. 175-179, т.1) і не спростований жодними достатніми та допустимими доказами. 
Для визначення компенсації за невикористану відпустку не може бути взятий середньоденний заробіток в розмірі 169,07 грн., визначений у рішенні Деражнянського районного суду від 22 січня 2014 року у справі № 673/1568/13-ц, оскільки він розрахований по іншій методиці (для визначення середнього заробітку) з врахуванням доходу за серпень та вересень 2013 року та кількості робочих днів (а не календарних ) за цей період. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд констатує, що оплата за п`ять робочих днів невикористаної відпустки за 2013 рік підприємством проведена позивачці у повному обсязі і підстави для стягнення компенсації із нарахуванням індексу інфляції відсутні.
Обговорюючи доводи позивача щодо інших заявлених вимог, апеляційний суд приймає до уваги таке. 
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України).
За правилом статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
В рішенні Деражнянського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2014 року відсутня вказівка про негайне виконання судового рішення.
Разом з тим, за змістом наведеної норми права (стаття 235 КЗпП України) негайне виконання рішення суду – це обов`язок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ про прийняття (поновлення) особи на роботі. 
Апеляційний суд констатує, що рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2014 року, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення, встановлено факт порушення роботодавцем трудових прав ОСОБА_1 ,– невиконання обов`язку щодо працевлаштування вагітної жінки відповідно до ч.3 ст. 184 КЗпП україни. Враховуючи вказане та виходячи з завдань цивільного судочинства, рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2014 року було поновлено порушене ДТГО «Південно-Західна залізниця» право ОСОБА_1 на працю, тому у роботодавця був обов`язок негайно поновити позивача у вказаному праві.
Попри це, в порядку виконання рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2014 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу провідником пасажирських вагонів лише з 12 червня 2014 року наказом начальника Відокремленого підрозділу вагонна дільниця станції Хмельницький ДТГО «Південно-західна залізниця» від 12.06.2014 року № 102/ос. 
Встановлено, що 17 березня 2014 року ОСОБА_1 видано листок непрацездатності серія АГД №966574 (первинний) у зв`язку з вагітністю та 21 липня 2014 року – листок непрацездатності серія АГД № 966987 у зв`язку з пологами по 04 серпня 2014 року. Листок непрацездатності серії АГД № 966987, оформлений Деражнянською центральною районною лікарнею 21 липня 2014 року, є продовженням первинного.
Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України № 2240-14 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» в редакції від 15.03.2014 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 2240-14), право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та   витратами,   зумовленими похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законодавством.
Допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами (ч.1 ст. 38 Закону № 2240-14).
Страховий випадок (тимчасова непрацездатність у зв`язку з вагітністю та пологами) у ОСОБА_1 настав 17 березня 2014 року, що підтверджується листком непрацездатності № 966574 (тимчасова непрацездатність з 17 березня 2014 року по 20 липня 2014 року). У продовженому листку непрацездатності № 966987, виданому 26 травня 2014 року, період тимчасової непрацездатності визначено з 21 липня 2014 року по 03 серпня 2014 року.
Відмовляючи в оплаті листків непрацездатності, роботодавець виходив з того, що ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду провідника пасажирських вагонів з 12 червня 2014 року, а тому на момент настання страхового випадку (17 березня 2014 року) вона не перебувала з ним у трудових відносинах.
Проте апеляційний суд констатує, що позивач не перебувала у трудових відносинах з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на момент настання страхового випадку саме з вини відповідача - у зв`язку з невиконанням обов`язку роботодавцем працевлаштувати ОСОБА_1 в порушення норми ч.3 ст. 184 КЗпП України, що встановлено рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2014 року. 
Ця обставина  мала наслідком  порушення права позивачки на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням внаслідок тимчасової непрацездатності у зв`язку з вагітністю та пологами.
Відповідно до частини 11 статті 35 Закону України №2240-14 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання тимчасової непрацездатності застрахованої особи у період вирішення спору про незаконність її звільнення з роботи допомога по тимчасовій непрацездатності надається за умови поновлення застрахованої особи на роботі з дня винесення такого рішення відповідним органом.
Згідно з ч.1 ст. 21 Закону № 2240-14 фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. 
Підставою для фінансування страхувальників робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. 
За змістом ч.2 ст. 27 Закону № 2240-14 страхувальник зобов`язаний  надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до цього Закону. 
       Позивач просила зобов`язати відповідача здійснити оплату двох листків непрацездатності в розмірі 23669,80 грн. із застосуванням індексу інфляції за весь період. 
Розрахунок розміру оплати листків непрацездатності, зроблений позивачкою, не приймається судом до уваги, оскільки зроблений виходячи з кількості днів непрацездатності (140 днів) та її середньоденного заробітку (169,07 грн.), встановленого рішенням Деражнянського районного суду від 22 січня 2014 року у справі № 673/1568/13-ц, який розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 з врахуванням доходу за серпень-вересень 2013 року та кількості робочих днів (а не календарних) за цей період. 
В свою чергу правила обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності визначені Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою КМУ від 26.09.2001 року № 1266.
Згідно з пунктом 4 цього Порядку в редакції, чинній на час виникнення страхового випадку, розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень) та добровільно застрахованих осіб), є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок.
Якщо застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувалися страхові внески менш як 6 календарних місяців, середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа), в яких сплачено страхові внески (пункт 5).
До середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) включається заробітна плата (дохід, грошовезабезпечення) у межах максимальної величини (граничної суми) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) та оподатковуваного доходу (прибутку), з яких сплачуються страхові внески до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
У разі поновлення на роботі працівника, який був звільнений з роботи без законної підстави (незаконно переведений на іншу роботу) з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу (різниці в заробітній платі за час виконання нижче оплачуваної роботи), середня заробітна плата обчислюється виходячи із сум, що припадають на місяці розрахункового періоду (пункт 9 Порядку).
       За змістом ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, зокрема, суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Відтак порушене право позивачки на матеріальне забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням внаслідок тимчасової непрацездатності у зв`язку з вагітністю та пологами підлягає поновленню шляхом часткового задоволення позовної вимоги - слід зобов`язати роботодавця здійснити оплату двох листків непрацездатності із застосуванням індексу інфляції. 
Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Рішенням Деражнянського районного суду від 22 січня 2014 року встановлено, що ДТГО «Південно-Західна залізниця» не виконало обов`язок негайно поновити позивача у праві на працю та не працевлаштувало ОСОБА_1 відповідно до вимог ч.3 ст. 184 КЗпП України, тому наявні підстави для покладення обов`язку на відповідача АТ «Укрзалізниця» здійснити оплату вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 02 січня 2014 року по 16.03.2014 року. 
При цьому апеляційний суд враховує, що середній заробіток за період з 01.10.2013 року по 01.01.2014 року стягнуто на користь позивачки рішенням Деражнянського районного суду від 22 січня 2014 року, а за період з 17.03.2014 року по 04 серпня 2014 року останній видано листки непрацездатності у зв`язку з вагітністю та пологами.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом  моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до  моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування  моральної шкоди визначається законодавством.
Порушення трудових прав позивачки призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя впродовж тривалого часу. 
Визначений позивачкою розмір відшкодування моральної шкоди (10000 грн.) цілком відповідає характеру правопорушення, глибини та тривалості моральних страждань позивачки, інших обставин, які мають істотне значення, вимог розумності і справедливості. Відтак цю позовну вимогу слід задовольнити повністю.
З врахуванням наведеного оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
За змістом ст.ст. 137, 141 ЦПК України відшкодування судових витрат покладається на сторони.
Згідно ст.ст. 15, 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
 Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
 До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:  на професійну правничу допомогу;  пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;  пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;  пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч.ч.1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Матеріалами справи підтверджується, що представником позивача згідно з договором про надання професійної правової допомоги у справі №673/728/16-19 від 01.06.2016 року (а.с. 64, т. 1) є адвокат Бриндак П.А., свідоцтво № 1909 від 26.02.2004 року, довіреність від 18.01.2018 року (а.с. 36, т. 3)
Згідно доповнень від 14.07.2016 року до первісного договору про надання правової допомоги у цивільній справі №673/728/16-ц від 01.06.2016 року ціна послуг складає – 20000 грн. (а.с. 61 т. 5).
Матеріали справи містять прибуткові касові ордери про оплату послуг адвокату ОСОБА_2 його довірителькою ОСОБА_1 на загальну суму 20000 грн. (а.с.63-64, т. 5).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно наданих доказів понесені позивачем витрати на виготовлення копій документів, пов`язаних з розглядом справи складають 125,85 грн.
Представник позивача просив також відшкодувати витрати, пов`язані з його явкою до суду (переїздом).
За змістом ст. 133 ЦПК України до судових витрат не відносяться витрати сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також наймання житла несуть сторони. 
За змістом ч.ч. 2-3 ст. 138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною лише компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. 
Відтак понесені витрати представника позивача на переїзд до іншого населеного пункту не підлягають розподілу між сторонами. 
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивачем заявлено 10 позовних вимог, задоволенню з яких підлягає три позовні вимоги.
Отже, понесені судові витрати за відсутності заяв іншої сторони щодо їх неспівмірності слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 6037,76 (20125,85 грн. :10 х 3) відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» нарахувати та виплатити  ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 02 січня 2014 року по 16 березня 2014 року.
Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» оплатити ОСОБА_1 листок непрацездатності №966574 серія АГД від 17.03.2014 року та листок непрацездатності №966987 серія АГД від 21.07.2014 року із застосуванням індексу інфляції.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 10000 грн. відшкодування завданої моральної шкоди. 
В решті позову відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: м. Київ, вулиця Єжи Ґедройця, 5, ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у розмірі 6037,76 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 23 листопада 2020 року.

Судді                                                         Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко