Дата документу 01.12.2020 Справа № 314/3424/14-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 314/3424/14
Провадження №22-ц/807/3559/20 
Головуючий в 1-й інстанції – Свідунович Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року                                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С. В.,	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.,	
секретар	Бєлова А.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2020 року, повний текст якої складено 15 жовтня 2020 року, у справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: державний виконавець Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Манзенко Т.Л., стягувач ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця,- 

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Манзенко Т.Л. під час здійснення виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів.

В скарзі зазначив, що в провадженні Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 44515272 з виконання виконавчого листа № 314/3424/14-ц, виданого 09 липня 2014 року Вільнянським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 04 червня 2014 року та до повноліття дитини. Він вчасно сплачує аліменти, будь-яка заборгованість відсутня. Станом на червень 2020 року була навіть переплата, про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментам.

Боржнику стало відомо, що 08 квітня 2020 року державним виконавцем Манзенко Т.Л. було винесено постанову про арешт майна боржника в рамках даного виконавчого провадження, якою накладено арешт на усе його рухоме та нерухоме майно. Після цього він одразу ж звернувся до Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про видачу копії вказаної постанови, яку отримав 28 серпня 2020 року.
Вважає, що оскільки у нього на теперішній час відсутня заборгованість зі сплати аліментів, державний виконавець Манзенко Т.Л. зобов`язана була на підставі п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" скасувати арешт майна, накладений постановою від 08 квітня 2020 року, однак не вчинила дій, направлених на зняття арешту, повідомивши йому в бесіді, що до досягнення дитиною повноліття арешт не буде знятий.

У зв`язку з викладеним, боржник просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Манзенко Т.Л. щодо невчинення нею дій, направлених на зняття арешту з усього його майна, у зв`язку з відсутністю заборгованості зі сплати аліментів, а також зобов`язати державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Манзенко Т.Л. скасувати, накладений на майно арешт відповідно до постанови про арешт майна боржника від 08 квітня 2020 року в рамках виконавчого провадження № 44515272.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2020 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Визнано поважною причину пропуску строку подання скарги на бездіяльність державного виконавця та поновити цей строк.
Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Манзенко Т.Л. щодо невчинення нею дій, направлених на зняття арешту з усього майна боржника ОСОБА_2 у зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів.
Зобов`язано державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Манзенко Т.Л. зняти арешт з усього майна боржника ОСОБА_2 , накладений постановою від 08 квітня 2020 року в рамках виконавчого провадження № 44515272 у зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу суду скасувати, в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував, що накладення арешту на майно боржника державним виконавцем здійснено з метою забезпечення реального виконання рішення суду. Сплата аліментів із офіційного доходу боржника не забезпечена у повному розмірі, має тимчасовий та мінливий характер, що систематично призводить до заборгованості зі сплати аліментів. Звертає увагу суду, що протягом 2,5 років у ОСОБА_2 не було жодних зобов`язань по іншим виконавчим провадженням, проте була регулярною заборгованість зі сплати аліментів. На даний час у боржника з`явився ряд нових зобов`язань по іншим виконавчим провадженням, зокрема, у справі № 314/1909/19 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина та пеню за порушення строків сплати аліментів; у справі № 314/2596/20 з ОСОБА_2 стягнуто на користь законної дружини аліменти на утримання двох дітей. Вважає, що з метою забезпечення виконання рішення суду накладення арешту на все майно, яке належить ОСОБА_2 , є необхідною і обов`язковою мірою.

23 листопада 2020 року від ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначає, що у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої б перевищував суму платежів за три місяці.

26 листопада 2020 року від державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Манзенко Т.Л. до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця відмовити. Зазначає, що боржник постійно змінює місце роботи. Арешт майна застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву, виходив з того, що у державного виконавця були відсутні підстави для звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2 , оскільки останній на час винесення постанови взагалі не мав заборгованості зі сплати аліментів, а заборгованість, яка утворилась у подальшому, ним була погашена у повному обсязі.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що в провадженні Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 44515272 з виконання виконавчого листа № 314/3424/14-ц, виданого 09 липня 2014 року Вільнянським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 04 червня 2014 року та до повноліття дитини.

Постановою державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Манзенко Т.Л. від 08 квітня 2020 року в межах виконавчого провадження № 44515272 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 (а.с. 21).

Відповідно до ст.129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 6, 7 ч.3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч. 2 ст. 71  Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Також ч.4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт з майна у наведених випадках знімається державним виконавцем в межах виконавчого провадження. Зокрема, пунктом 7 частини четвертої даної статті передбачено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що арешт коштів боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. 

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець, 08 квітня 2019 року, встановивши наявність заборгованості боржника за аліментами, приймаючи постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 44515272, діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Судом першої інстанції встановлено, що з розрахунків заборгованості по аліментам, що містяться в матеріалах виконавчого провадження, вбачається, що дійсно станом на 01 квітня 2019 року у ОСОБА_2 була заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 2908,86 грн., яка станом на 23 квітня 2019 року була погашена. Так само станом на 01 вересня 2019 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 783,00 грн., яка вже у жовтні 2019 року була погашена. Після цього заборгованість утворилась у січні 2020 року у розмірі 1280,93 грн., яка частково погашена у лютому 2020 року. Станом на 29 лютого 2020 року заборгованість зі сплати аліментів становила 955,42 грн. А станом на 01 березня 2020 року ця заборгованість погашена. Станом на 01 квітня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів була відсутня. У квітні та травні 2020 року боржник своєчасно сплачував аліменти, заборгованості не утворювалось. У червні 2020 року у ОСОБА_2 утворилась заборгованість за сплати аліментів у розмірі 1681,73 грн., яку боржник поступово погашав протягом липня-вересня 2020 року, сплачуючи при цьому у повному обсязі поточні нарахування аліментів.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що погашення боргу за аліментами ОСОБА_2 після винесення державним виконавцем постанови від 08 квітня 2019 року, вказує на те, що арешт став дієвим способом, який спонукав боржника виконувати рішення суду про стягнення з нього аліментів.

Будь-яких інших даних про можливість забезпечення виконання рішення в інший спосіб в матеріалах справи не міститься.

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ОСОБА_2 постійно змінює місце роботи.

Так, 22.01.2019 державним виконавцем встановлено місце працевлаштування боржника та направлено до ПАТ «Дніпроспецталь» постанову про звернення стягнення на заробітну плату. 06.03.2019 боржник звільнений з ПАТ «Дніпроспецталь».

03.04.2019 державним виконавцем встановлено, що боржник перебуває на обліку як безробітний в Вільнянській районній філії Запорізького ОЦЗ з 12.03.2019.

27.11.2019 встановлено, що боржник працевлаштований до ТОВ «Агропромінвест-08», звідки звільнений 31.01.2020.

11.09.2020, під час розгляду цієї справи в суді, боржник працевлаштований до ТОВ «СОЛТ-ОІЛ».

Вказане свідчить про відсутність постійного доходу у ОСОБА_2 .

Ураховуючи викладене, арешт коштів боржника є дієвим способом реального виконання рішення суду про стягнення аліментів, за відсутності в матеріалах справи даних щодо іншого способу забезпечення виконання рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Боржник не довів суду чим наявна постанова виконавця про арешт його майна, яка носить тимчасовий характер, порушує права боржника. Останній не надав суду жодних доказів наявності у нього у власності будь-якого рухомого чи нерухомого майна і не зазначив як вказаний арешт перешкоджає йому користуватись майном. Враховуючи також те, що боржник особисто пояснив апеляційному суду, що в нього відсутнє будь-яке майно.

Отже, колегія суддів вважає, що відсутня неправомірна бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні щодо не зняття арешту з майна боржника відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження". Державний виконавець, який зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішення, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, діяв виключно в межах своїх повноважень та вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення скарги ОСОБА_2 .

Крім того, у рішенні Єворопейського суду з прав людини від 19.03.1997 року по справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. У рішенні зазначається, що гарантовані ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод процесуальні права на справедливий, публічний і швидкий розгляд, передбачає водночас і виконання судових рішень: "Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію".

Ураховуючи викладене, апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2020 рокув цій справі на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Манзенко Т.Л.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2020 року скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Манзенко Т.Л. – відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 2 грудня 2020 року.

Судді:                                                                С. В. Кухар

                                                               О.В. Крилова

О.З. Поляков