ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 500/673/20 пров. № А/857/9893/20	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.,  
суддів                                                                         Кухтея Р.В., Іщук Л.П.,
за участі секретаря судового засідання                    Чопко Ю.Т.,
представника позивача                                        Півторака В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду  від 01 липня 2020 року (ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Чепенюк О.В.,  дату складання повного тексту рішення – не зазначено)  у справі № 500/673/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області  про скасування вимоги про сплату боргу, суд-
                                                                ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі ГУ ДПС у Тернопільській області, відповідач), у якому просить скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Тернопільській області від 12.02.2020 № Ф-9348-54.
Рішенням  Тернопільського окружного адміністративного суду  від 01 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування вимоги відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На обґрунтування апеляційних вимог позивач посилається на те, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець та є арбітражним керуючим. Як фізична особа-підприємець своєчасно проводить сплату єдиного соціального внеску. Вказує, що на обліку платником податку не перебуває як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність (арбітражний керуючий), окремо від самозайнятої особи – платника податку, який є фізичною особою-підприємцем, а тому має сплачувати єдиний внесок лише один раз. 
Разом з тим, відповідачем прийнято вимогу про сплату єдиного внеску, заборгованість по якому станом на 31.01.2020 склала 12484,99 грн. Позивач вважає, що відсутні підстави для нарахування та сплати єдиного внеску щодо нього, оскільки як фізична особа-підприємець вчасно сплачує єдиний внесок. При цьому спірна вимога містить посилання на акт документальної перевірки, який відсутній у позивача, у вимозі не зазначено періоду заборгованості. Вказує, що оскільки він зареєстрований як фізична особа-підприємець і в межах цієї діяльності надає послуги як арбітражний керуючий, то дії відповідача щодо подвійного нарахування йому єдиного соціального внеску є протиправними. Просить суд апеляційної інстанції врахувати правову позицію ВП ВС викладену у зразковій справі №520/3939/19.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Доводи відзиву на апеляційну скаргу по суті співпадають з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні. 
Відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та на електронну пошту, зазначену даним учасником справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибув.
Відповідач подав клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги з підстав віднесення місця перебування відповідача до червоної зони захворюваності. 
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року статтю 195 КАС України після частини третьої доповнено новою частиною такого змісту: "4. Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України".
На виконання вимог приведеного закону Восьмим апеляційним адміністративним судом (на період  вжитих Урядом України карантинних заходів) забезпечено доступ сторін та учасників справи до суду,  в тому числі і  шляхом проведення судового засідання в порядку  відео конференції (згідно ч. 4 ст. 195 КАС України) зі всіма учасниками справи, які виявили таке бажання та повідомили про нього суд. Окрім того, судом забезпечено  можливість надіслання  на адресу суду   процесуальних документів, пов`язаних з розглядом справи (в тому числі і письмових пояснень, відзивів, доказів тощо) засобами як поштового так і електронного зв`язку, про що повідомлено на офіційному сайті суду. 
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції   у період дії карантинних заходів забезпечено процесуальну можливість для  сторін та учасників справи   доступу до суду, в тому числі і шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції по за межами суду та надіслання до суду апеляційної інстанції  необхідних процесуальних документів та письмових пояснень у даній справі  для урахування їх під час розгляду апеляційної скарги.  
Колегією суддів враховано, що  перешкод у наданні відповідачем в електронній формі  численних клопотань до суду про відкладення розгляду справи, направлення відзивів не існувало, а відтак у відповідача була процесуальна можливість прийняти участь у розгляді даної справи шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції в тому рахунку і поза межами суду  та висловлення своєї позиції як в усній так і у письмовій формі, шляхом надіслання на поштову чи електронну адресу суду. Проте,   відповідач  не зважаючи на широкий обсяг прав,  наданих йому  щодо забезпечення його процесуальні можливості доступу до суду  таким правом не скористався  без поважних причин. 
З огляду на приведені обставини справи, колегія суддів вважає, що чергове відкладення розгляду справи є необґрунтованим та таким, що призводить до свідомого затягування  відповідачем розгляду справи,  порушення  права інших осіб на доступ до суду, правової невизначеності судового рішення, ухваленого судом першої інстанції  та порушення судом апеляційної інстанції процесуальних норм щодо розумних строків розгляду апеляційних скарг. 
Відтак, розгляд апеляційної скарги здійснюється судом з урахуванням наявних матеріалів справи,  відзивів, пояснень  представників сторін, як усних так і письмових та  додаткових доказів наявних у матеріалах справи та таких, що  надійшли  на адресу суду від сторін та учасників засобами як засобами поштового так і  електронного зв`язку.  
За наведених обставин, колегія суддів відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем із 26.08.2008,  про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) внесено відомості за №26460000000012346, позивач як підприємець взятий на облік платником податків у Тернопільському управлінні Головного управління ДФС у Тернопільській області з 28.08.2008, як платник єдиного внеску з 26.08.2008 (а.с. 32-33, 126-129) та зареєстрований в Реєстрі страхувальників за №19188379 (а.с. 42). Основним видом діяльності позивача визначено КВЕД 10.11 виробництво м`яса.
08.04.2013 Міністерством юстиції України видано ОСОБА_1 свідоцтво № 738 про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) без обмеження строку дії (а.с. 34).
12.04.2013 позивачем подано до контролюючого органу заяву форми № 5-ОПП (для самозайнятих осіб), за основним видом діяльності КВЕД 70.22 консультування з питань комерційної діяльності та управління (а.с. 35).
Відповідно до відомостей інформаційної системи “Податковий блок. Облік платників податків, розділу “Реєстраційні дані” ОСОБА_1 з 26.08.2008 є платником єдиного податку, в розділі “Ознака незалежної професійної діяльності” вказано       арбітражний керуючий, дата встановлення ознаки незалежної професійної діяльності       08.04.2013 (а.с. 41). 
Відповідно до довідки Тернопільської ОДПІ Тернопільської області ДПС №1319180700196 від 12.04.2013 про взяття на облік платника податків форми № 4-ОПП, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку як фізична особа-підприємець, фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю - арбітражний керуючий (а.с. 35-зворот).
08.02.2018 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік (а.с. 49-52) та звіт (додаток 5) за 2017 рік за реєстраційним № 9298494260, де у таблиці № 1 “Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями” зазначено у графі “Усього” суму єдиного соціального внеску (далі ЄСВ) в розмірі 10386 грн 89 коп. (а.с. 43), який згідно квитанції №1 прийнято контролюючим органом (а.с. 44). Аналогічний звіт за 2018 рік подано позивачем 06.02.2019 за реєстраційним № 9309866173, в якому задекларовано суму ЄСВ в розмірі 9828 грн 72 коп. (а.с. 45, 46).
Також 02.05.2019 прийнято контролюючим органом, поданий позивачем, як особою, яка провадить незалежну діяльність, звіт (додаток 5) за 2018 рік (реєстраційний № 19073181), згідно якого нараховано ЄСВ в сумі 12089 грн 66 коп. (а.с. 47, 48).
Згідно інформаційної системи контролюючого органу АІС “Податковий блок” підсистеми “Облік платежів” та поданих звітів в інтегрованій картці платника податків по ЄСВ проведені наступні нарахування:
станом на 09.02.2018 в сумі 10386 грн 89 коп.: 8448,00 грн. - розмір мінімального страхового внеску в рік та 1938 грн 89 коп. - сума ЄСВ від сум чистого доходу, перевищує розмір мінімальної заробітної плати в місяць, згідно звіту фізичної особи-підприємця за 2017 рік;
станом на 19.04.2018 нараховано єдиний внесок за І квартал 2018 року в сумі 2457 грн 18 коп., як фізичній особі-підприємцю та в сумі 2457 грн 18 коп., як особі, що займається незалежною професійною діяльністю;
станом на 02.05.2018 нараховано єдиний внесок в сумі 8448 грн за 2017 рік як особі, що займається незалежною професійною діяльністю;
станом на 19.07.2018 нараховано єдиний внесок за II квартал 2018 року в сумі 2457 грн 18 коп. як фізичній особі-підприємцю та в сумі 2457 грн 18 коп., як особі, що займається незалежною професійною діяльністю;
станом на 19.10.2018 нараховано єдиний внесок за III квартал 2018 року в сумі 2457 грн 18 коп. як фізичній особі-підприємцю та в сумі 2457 грн 18 коп. як особі, що займається незалежною професійною діяльністю;
станом на 21.01.2019 нараховано єдиний внесок за IV квартал 2018 року в сумі 2457 грн 18 коп. як фізичній особі-підприємцю та в сумі 2457 грн 18 коп., як особі, що займається незалежною професійною діяльністю;
станом на 19.04.2019 нараховано єдиний внесок за І квартал 2019 року в сумі 2754 грн 18 коп. як фізичній особі-підприємцю;
станом на 19.07.2019 нараховано єдиний внесок за II квартал 2019 року в сумі 2754 грн 18 коп. як фізичній особі-підприємцю;
станом на 21.10.2019 нараховано єдиний внесок за III квартал 2019 року в сумі 2754 грн 18 коп. як фізичній особі-підприємцю;
станом на 20.01.2020 нараховано єдиний внесок за ІV квартал 2019 року в сумі 2754 грн 18 коп. як фізичній особі-підприємцю.
На підставі наведеного та у зв`язку із неповною сплатою, визначених позивачем самостійно у звітах сум ЄСВ, заборгованість позивача станом на 31.01.2020 становить 12484 грн 99 коп (а.с. 36-40).
ГУ ДПС у Тернопільській області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №       Ф-9348-54 від 12.02.2020, згідно з якою за ОСОБА_1 рахується сума боргу зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 12484 грн 99 коп. відповідно до       статті 25       Закону № 2464-VI       (а.с. 11). 
Позивач не погоджується з вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9348-54 від 12.02.2020, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про  відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що дії ГУ ДПС у Тернопільській області щодо взяття позивача на облік позивача не тільки як підприємця але й особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, узгоджуються з нормами Порядку №1162, якими визначено процедуру взяття на облік платників єдиного внеску.
Також судом  першої інстанції враховано, що  підставою для виставлення вимоги  про необхідність сплати  боргу  в розмірі 12484 грн 99 коп.,   який відображений у інтегрованій картці платника ЄСВ за період з 01.01.2018 по 31.01.2020 (а.с. 36-40) є  звітність позивача, подана самостійно позивачем до контролюючого органу окремо, як суб`єктом підприємницької діяльності за кодом господарської діяльності 10.11 (виробництво м`яса, а.с. 47) та окремо, як особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність за кодом діяльності 70.22 (а.с. 45) у якій саме позивач визначив та задекларував  суму  єдиного внеску, яка підлягає сплаті  внаслідок отримання ним доходу за вказаними видами діяльності.  
Згідно з пунктом 3 розділу VІ Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затвердженої наказом Міністерства фінансів України№ 449 від  20.04.2015     , зареєстрованої у  Міністерстві
юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.
При цьому, суд першої інстанції  прийшов до висновку, що оскільки позивач самостійно подав заяву про взяття його на облік платників єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, перебуває на такому обліку, отримує доходи від незалежної професійної діяльності (арбітражний керуючий) та дохід від іншої діяльності,  та відповідно подав про це звітність в межах різних видів діяльності та визначив до сплати ЄСВ, проте його не сплатив, то відповідач правомірно нарахував ОСОБА_1 на цій підставі належні до сплати суми ЄСВ та сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2020 №Ф-9348-54.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Як слідує з встановлених обставин справи, що підтверджуються зібраними у справі доказами та не спростовані сторонами підставою для  винесення оскаржуваної вимоги про необхідність сплати боргу  у розмірі 12484 грн 99 коп  є дані  самостійно поданої позивачем звітності  за період з 01.01.2018 по 31.01.2020 до контролюючого органу (а.с. 36-40) про  нарахування грошового зобов`язання за платежем   єдиний  внесок, окремо як суб`єктом підприємницької діяльності за кодом господарської діяльності 10.11 (виробництво м`яса, а.с.47) та окремо, як особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність за кодом діяльності 70.22 (а.с.45).
Спірні правовідносини врегульовані       Законом України від 08.07.2010 №2464-VI “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”       (далі       Закон №2464-VI), Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим       наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905 (далі іменовано Порядок-№435), Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників, затвердженим       наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 №1162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03.12.2014 за №1553/26330 (далі - Порядок № 1162), Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування зареєстрованим       постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за №785/25562.
Згідно з пунктами 4, 5 частини першої       статті 4 Закону № 2464-VI       платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6   Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частини друга, третя статті 9 Закону №2464-VI).
Пунктом 1 розділу IV іменованого «Формування Звіту» Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №435 передбачено, що звіт формується платниками єдиного внеску на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до     Закону     нараховується єдиний внесок. 
При цьому, як слідує із змісту звіту, який подається платниками єдиного внеску до контролюючого органу,  платники  вказаного внеску самостійно визначають на підставі даних бухгалтерських та інших документів розмір єдиного внеску,  що підлягає сплаті. 
Водночас п. 1 та п. 2 розділу V іменованого «Виправлення помилок» встановлено, що у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку.
Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб.
Якщо страхувальником до закінчення строку подання Звіту подаються за поточний звітний період лише окремі таблиці Звіту із зазначенням типу форми "скасовуюча", "додаткова", цей Звіт не вважається Звітом і вважається таким, що не подавався.
У разі виявлення страхувальником у Звіті після закінчення строку подання такого Звіту помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи, подаються скасовуючі документи, тобто страхувальник повинен сформувати та подати Звіт за попередній період, який містить перелік таблиць Звіту, відповідну таблицю із зазначенням типу форми "скасовуюча" з відомостями, які були помилкові, на одну або декількох застрахованих осіб та відповідну таблицю із зазначенням типу форми "початкова" із зазначеними правильними відомостями на одну або декількох застрахованих осіб, при цьому таблиця 6     додатка 4     до цього Порядку має містити дані щодо кожної застрахованої особи окремо. 
З аналізу приведених нормативних актів слідує, що сума грошових зобов`язань за платежем – єдиний внесок визначається самостійно платником шляхом подання звіту, або контролюючим органом за наслідками проведення перевірки, результати якої оформляються актом. У випадку визначення грошового зобов`язання за платежем –єдиний внесок  самостійно платником, шляхом подання звіту, воно є узгодженим та таким, що підлягає сплаті у строки встановлені Законом №2464-VI.  
Вказане грошове зобов`язання, як таке що підлягає сплаті може бути змінено/скасовано  (в.т. числі і зменшено)  лише у випадку  подання  платником уточнюючого звіту або внаслідок проведення контролюючим органом  перевірки бухгалтерських та інших первинних документів платника, за наслідками яких будуть встановлені обставини щодо завищення задекларованого платником грошового зобов`язання з єдиного внеску.
За наведених обставин, суд не  вправі перебирати не притаманні йому повноваження та власним рішення змінювати  самостійно узгоджене платником грошове зобов`язання з єдиного внеску, що визначене таким платником  на підставі даних бухгалтерських та інших документів та задеклароване  ним поданій  звітності до контролюючого органу. 
Частиною восьмою статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.
Відповідно до частини одинадцятої статті 9 Закону №2464-VI в разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Як наслідок аналізу приведених положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що сума грошового зобов`язання, визначена позивачем у поданій ним звітності до контролюючого органу є такою що підлягає сплаті у строки встановлені частиною восьмою статті 9 Закону №2464-VI.  Несвоєчасно внесена сума єдиного внеску є боргом (недоїмкою).  
Згідно з пунктом 3 розділу VІ Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від  20.04.2015  , зареєстрованої у  Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.
За наведених обставин справи, за наявності  поданих позивачем звітів щодо сум єдиного внеску, за окремими видами діяльності, які підлягали  сплаті у встановлені законом строки та відсутності доказів щодо: 
сплати обумовленої суми єдиного внеску; 
внесення платником змін /уточнень до поданої ним звітності; 
даних документальної перевірки платника, за наслідком якої могли б бути встановлені 
обставини стосовно завищення задекларованих показників,
колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем правомірно виставлено  позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) за платежем – єдиний внесок, сформовану на підставі даних звітності, поданої позивачем.
Стосовно ж  решти доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає, що аналіз змісту вищенаведених норм законодавства свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою є сумою єдиного внеску, яка своєчасно не сплачена у строки, встановлені вказаним Законом. 
Законодавством надано право податковому органу нарахувати єдиний внесок з облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів без складання акту перевірки, і у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платниками єдиного внеску (які не виконали обов`язок щодо самостійного обчислення і сплати цих внесків в порядку і розмірах, визначених законом) - відповідач вправі був обчислювати суми єдиного внеску, не нараховані і не сплачені платником сум єдиного внеску, та зазначати це у вимозі про сплату боргу (недоїмки).
Також приписами Інструкції №449 не передбачено зазначення у вимозі  періоду, за який нарахована недоїмка. Вказана сума по ЄСВ задекларована позивачем, який на момент подачі звітності був платником ЄСВ, та охоплює період, протягом якого позивач також сплачував ЄСВ.
За таких умов правових підстав для скасування спірної вимоги №Ф-9348-54 від 12.02.2020 про сплату боргу (недоїмки) з наведених позивачем мотивів щодо відсутності акту перевірки та не зазначення періоду, за який виник борг, суд не вбачає.
Крім того, колегія  суддів зазначає, що у даній справі не підлягають до застосування правові висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №520/3939/19, на застосуванні яких наполягає у позові позивач, оскільки обставини даної справи є відмінними від обставин справи №520/3939/19. 
Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції в цілому відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм. 
Водночас, колегія суддів вважає недоречними  приведені  судом першої інстанції мотиви  щодо правомірності обліку позивача  окремо, як  суб`єкта підприємницької діяльності та  як особи незалежної професійної діяльності за окремими видами діяльності та підставності окремого обліку господарської діяльності та справляння єдиного внеску за такими видами діяльності.  Позаяк сума несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання за платежем –єдиний внесок, відносно якої  контролюючим органом сформовано оскаржувану вимогу  є такою, що самостійно визначена  позивачем у  поданій ним звітності за даними бухгалтерських та інших документів  та може бути  скоригована виключно позивачем шляхом подання уточнюючої звітності або  контролюючим органом в ході проведення документальної перевірки платника. 
Як наслідок суд  апеляційної інстанції не вправі давати правової оцінки діям позивача щодо  складанні ним окремої податкової звітності та визначення  грошового зобов`язання  з єдиного внеску окремо по кожному із видів діяльності, оскільки власні дії позивача не можуть бути предметом судового розгляду щодо захисту порушених  прав позивача внаслідок  самостійних дій цього ж позивача. 
Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини висновків суду які стосуються  правомірності обліку позивача  окремо, як  суб`єкта підприємницької діяльності та  як особи незалежної професійної діяльності за окремими видами діяльності та підставності окремого обліку господарської діяльності та справляння єдиного внеску за такими видами діяльності. 
Керуючись статями 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду  від 01 липня 2020 року у справі № 500/673/20 змінити, виключивши з мотивувальної частини висновки суду, які стосуються  правомірності обліку позивача  окремо, як  суб`єкта підприємницької діяльності та  як особи незалежної професійної діяльності за окремими видами діяльності та підставності окремого обліку господарської діяльності та справляння єдиного внеску за такими видами діяльності. 
У решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду  від 01 липня 2020 року у справі № 500/673/20  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Л. П. Іщук  	
Повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року.