ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Головуючий суддя у першій інстанції : Кузан Р.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.007097 пров. № А/857/12119/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Макарика В.Я., Матковської З.М.
за участю секретаря судового засідання:          Волошин М.М.
представника відповідача:                              Сціри Т.І.
представника третьої особи:                              Богдан З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 1.380.2019.007097 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Державного кадастрового реєстратора Відділу у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Кіцілінського Максима Олександровича про визнання протиправними та скасування наказів, скасування державної реєстрації земельних ділянок, – 

ВСТАНОВИВ :

27.12.2019р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Державного кадастрового реєстратора Відділу у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Кіцілінськог М. О. в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати:

- наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 30.10.2019р. № 13-7415/16-19-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» громадянину ОСОБА_2 ;

- наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 30.10.2019р. № 13-7373/16-19-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» громадянину ОСОБА_3 ;

- наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 30.10.2019р. № 13-7398/16-19-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» громадянину ОСОБА_4 ;

Крім того, позивач просив суд, скасувати державну реєстрацію:

- в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 4622710200:04:000:1109 проведену державним кадастровим реєстратором відділу у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Кіцілінським М.О., дата державної реєстрації земельної ділянки – 19.12.2019р.;

- в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 4622710200:04:000:1099 проведену державним кадастровим реєстратором відділу у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Кіцілінським М.О., дата державної реєстрації земельної ділянки – 06.12.2019р.;

-  в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 4622710200:04:000:1129 проведену державним кадастровим реєстратором відділу у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Кіцілінським М.О., дата державної реєстрації земельної ділянки – 06.02.2020р.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.09.2020р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.09.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача Сціра Т.І. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник третьої особи Богдан З.С. в судовому засіданні поклався на розсуд суду.

16.12.2020р. після розгляду справи на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Білика П.Б. про відкладення розгляду справи.

Проте, на момент надходження даного клопотання на адресу суду та передачі його головуючому судді, апеляційний розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 09.09.2020р. у справі № 1.380.2019.007097 закінчений.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. 

14.11.2018р. Рішенням Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області № 15 позивачу надано погодження на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства на території Дублянської місько ради (за межами населеного пункту) Жовківського району Львівської області. 

25.04.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Головного Управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням  №П-4504/0/36-19, в якому просив надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,8000 га для ведення особистого селянського господарства на території Дублянської міської ради (за межами населеного пункту). 

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-3072/16-19-СГ від 14.05.2019р. позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності яка розташована на території Дублянської міської ради Жовківського району, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,8000 га із цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства. 

Разом з тим, в подальшому ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 30.09.2019р. звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотаннями №Б-9469/0/36-19-СГ, №Г-9475/0/36-19-СГ та №В-9461/0/36-19-СГ в яких просили надати їм дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність двох земельних ділянок площею по 0,25 га та однієї земельної ділянки площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок категорії земель сільськогосподарського призначення запасу Дублянської міської ради, які розташовані за межею населеного пункту м.Дубляни, Жовківського району Львівської області в урочищі “За током”. 

Наказами Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-7415/16-19-СГ, №13-7373/16-19-СГ та №13-7398/16-19-СГ від 30.10.2019 надано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності розташованих на території Дублянської міської ради Жовківського району, із цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства. 

За заявами та проектами ОСОБА_2 від 16.12.2019р. ОСОБА_3 , від 04.12.2019р. Відділом у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області зареєстровано в Державному земельному кадастрі та присвоєно кадастрові номери земельним ділянкам 4622710200:04:000:1109, 4622710200:04:000:1099, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки №НВ-4612029322019 від 19.12.2019 та №НВ-4611858242019 від 06.12.2019р. 

Крім того, за заявою ОСОБА_4 державним кадастровим реєстратором Відділу у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Кіцілінським М.О. 06.02.2020 проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 4622710200:04:000:1129.

В ст.19 Конституції України видно, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

ст.118 Земельного кодексу України передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. 

Так, відповідно до змісту ч.6 цієї статті  громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Із змісту абз.1 ч.7 ст.118 Земельного кодексу України видно, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз даної норми дає підстави для висновку, що Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В постанові від 30.05.2018р. у справі № 826/5737/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу уповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування.

Зокрема, в даній справі у Головного управління Держгеокадастру у Львівській області не було підстав для відмови третім особам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у наданні дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області. Оскільки, усі учасники земельних відносин мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку. 

Тому, колегія суддів дійшла висновку, що немає підстав зважати на пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що виключає наявність порушеного права позивача. На момент прийняття оспорюваних наказів третім особам спірна земельна ділянка площею 0,8000 га не була сформована, не був присвоєний кадастровий номер, проект не був затверджений. Тобто, земельна ділянка не була об`єктом цивільних прав, у зв`язку з чим відповідач не мав законних підстав для відмови у наданні аналогічного дозволу на ту саму ділянку третім особам, які звернулись пізніше позивача.

Верховний Суд у постанові від 27.03.2018р. у справі № 463/3375/15-а дійшов висновків, що підставою для відмови заявнику у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не може бути надання раніше аналогічного дозволу іншому заявнику.

Не приймає до уваги колегія суддів доводи апелянта про те, що згідно даних статистичної звітності -6 зем з серпня 2019р. за ним зарезервовано спірну  земельну ділянку. Оскільки, дана обставина відповідно до вимог ст.118 Земельного кодексу України не може бути підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою третім особам.

Крім того, слід звернути увагу на ту обставину, що наказ Державного комітету статистики України від 05.11.1998р. № 377 «Про затвердження форм державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель  (форми №№ 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем)» втратив чинність з 01.01.2016р., а також те, що дані по формі 6-зем з державної статистичної звітності мають лише інформаційний характер та не можуть стверджувати про формування конкретної земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

В постанові від 17.10.2020р. у справі № 380/624/16-ц Велика Палат Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування за земельну ділянку.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що на акті прийому-передачі межових знаків, який міститься у матеріалах проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Дублянської міської ради площею 0,8000 га, кадастровий номер: 4622710200:04:000 наявні підпис голови та печатка Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області. Оскільки, дана спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, а тому на актах прийому-передачі межових знаків не можуть бути наявними підпис голови та печатка Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області. 

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачі Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Державний кадастровий реєстратор Відділу у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області як суб`єкти владних повноважень діяли в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.  Позивач та треті особи мають рівні права на розроблення проекту землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09  вересня 2020 року  у справі № 1.380.2019.007097 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                          Н.В. Бруновська

Суддя                                                                                           В.Я. Макарик

Суддя                                                                                          З.М. Матковська

Постанова в повному обсязі складена 28.12.2020р.