ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 листопада 2020 року           справа №200/5651/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Міронова Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника позивача - ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року (повний текст складено 22 липня 2020 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/5651/20-а (суддя І інстанції – Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1  про визнання дій протиправними та стягнення індексації грошового забезпечення,-

                                                              У С Т А Н О В И В:

16 червня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1  про визнання дій протиправними та стягнення індексації грошового забезпечення.          
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 10.08.2015 до 29.06.2018  позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 та був зарахований на грошове забезпечення до Донецького обласного військового комісаріату. У період проходження служби з 01.12.2015 по 29.06.2018 позивачу не була в повному обсязі нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення. Просив суд стягнути з відповідача індексацію грошового забезпечення з урахуванням абз. 4 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі № 200/5651/20-а позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби за 2015 - 2018 роки. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_2  індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби за 2015 - 2018 роки з урахуванням абз. 4 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 та висновків суду в дані справі. В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Представником позивача та відповідачем на зазначене судове рішення подано апеляційні скарги.
Представник позивача в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що віднесення питання розрахунку належної позивачу суми індексації грошового забезпечення та визначення базового місяцю до дискреції відповідача в даному випадку є неефективним захистом прав позивача, що призведе до необхідності повторного звернення до суду.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям збройних сил України у грудні 2015 року-лютому 2018 року у Міністерства оборони України не було. Зазначив, що діючим законодавством не передбачено механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки. Будь-якої вини чи протиправних дій з боку ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно позивача не було.  
Представником позивача на адресу суду надіслано відзив на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 10.08.2015 до 29.06.2018 проходив військову службу в Кальміусько-Нікопольському об`єднаному районному військовому комісаріаті та був зарахований на грошове забезпечення до Донецького обласного військового комісаріату, що підтверджується  витягом з наказу від 10.08.2015 № 209 та витягу з наказу від 29.06.2018 № 116. 
Позивач є учасником бойових дій, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 .
З наявного в матеріалах справи листа відповідача від 14.05.2020 № 10/421 вбачається, що оскільки військова частина є бюджетною організацією, матеріальні цінності якої перебувають у державній власності, а тому джерелом коштів для виплати військовослужбовцям та проведення індексації грошових доходів є Державний бюджет України, яким з 2016 по грудень 2018 року не закладено асигнувань на індексацію грошового забезпечення. Індексація виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. У зв`язку з відсутністю механізму нарахування індексації грошового забезпечення та не закладання до бюджету коштів для виплати індексації в період з грудня 2015 по лютий 2018 року, не можливо надати довідку-розрахунок нарахованої індексації за період з 01.12.2015 по 01.02.2018. 
Судом встановлено, що  індексація грошового забезпечення позивачу не проводилась.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Статтею 2 вказаного Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
У частині 5 ст. 2 “Про індексацію грошових доходів населення” вказано, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно зі ст. 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року 101 відсоток).
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 5 вказаного Закону підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
З метою реалізації цих положень Закону Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2003 № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення.
Згідно з п. 11 вказаного Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року 101 відсоток).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку).
Відповідно до п. 6 Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.
Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.
Суд зазначає, що обмежене фінансування державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення.
Оскільки право на індексацію грошового забезпечення позивача порушено, тому воно підлягає відновленню в судовому порядку.
Суд зауважує позивачу, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця. 
Крім того, матеріали справи не містять відомостей про щомісячне грошове забезпечення позивача. З урахуванням наведених вище висновків, зроблений позивачем розрахунок індексації, не можнв вважати вірним, а апеляційний суд позбавлений можливості здійснити такий розрахунок на підставі норм чинного законодавства.
Відтак, правильним способом захисту прав позивача буде не стягнення сум, про які він просить, а зобов`язання відповідача провести індексацію грошового забезпечення позивача. 
З огляду на наведене, з метою захисту та відновлення порушених прав позивача позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за спірний період (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
Вирішуючи спір судом враховані правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені в постановах Верховного Суду, зокрема від 19 липня 2019 року в справі №240/4911/18, від 07 серпня 2019 року в справі №825/694/17, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача індексації грошового забезпечення, суд зазначає позивачу, що оскільки розрахунок та  нарахування сум індексації грошового забезпечення належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця, наведений позивачем розрахунок не має юридичної сили, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині та такі вимоги є передчасними, так як повного розрахунку з позивачем у визначених сумах зроблено не було.
Разом з тим, суд не приймає посилань відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки даний спір стосується порушення законодавства про оплату праці, адже кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації та індексації, мають компенсаторний характер і є складовими належної працівникові заробітної плати. А відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційних скарг і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційні скарги представника позивача - ОСОБА_1 та Донецького обласного військового комісаріату на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі № 200/5651/20-а - залишити без задоволення.              
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі № 200/5651/20-а - залишити без змін.                  
Повне судове рішення складено 17 листопада 2020 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              Г.М.Міронова