СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2020 р.                                                                 Справа №5023/2005/12  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., 
при секретарі Довбиш А.Ю.,
за участю представників:
апелянта (Приватного підприємства «Юнітрейд Плюс») - Шишлов О.М., посвідчення №000497 від 30.10.2017 року, ордер серія СМ№47 від 16.01.2019 року;
Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» - не з`явився;
Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» - Брижань Ю.В., посвідчення ЗП№001807 від 27.09.2018 року, довіреність №518 від 15.10.2012 року;
Державного підприємства «Харківський завод шампанських вин» - Явтух О.Г., посвідчення №1945 від 26.08.2015 року, ордер ХВ№1273 від 16.09.2020 року, свідоцтво ХВ№000232 від 26.08.2015 року;
ліквідатор - арбітражний керуючий Яковлев Є.В., свідоцтво №1791 від 15.12.2016 року;
боржника - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства «Юнітрейд Плюс», м.Чугуїв, Харківська область (вх.№1911Х/1-40) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.07.2020 року (суддя Яризько В.О. повний текст ухвали складено 20.07.2020 року) у справі №5023/2005/12,
за заявою Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», м.Київ,
до Іноземного підприємства «Торговий дім «Харківський завод шампанських вин», м.Харків,  
про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 від кредитора - Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» надійшла заява про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 року №140116, укладеного між Іноземним підприємством «Торговий дім «ХЗШВ» та Приватним підприємством «Юнітрейд Плюс», з моменту його укладення.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.07.2020 року по справі №5023/2005/12 (суддя Яризько В.О. повний текст ухвали складено 20.07.2020 року) задоволено заяву Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 року №140116. 
Визнано недійсним договір відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 року №140116, укладений між Іноземним підприємством «Торговий дім «ХЗШВ» та Приватним підприємством «Юнітрейд Плюс».
Приватне підприємство «Юнітрейд Плюс», з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилося та звернулося до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.07.2020 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 року №140116.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що ПАТ «ПУМБ» у своїй заяві посилається на загальні підстави для визнання недійсним договору встановлені нормами Цивільного кодексу України, а саме ст. 203, ст. 215 та ст. 512. Однак, слід відзначити, ПАТ «ПУМБ» заявляв такі підстави у апеляційній скарзі на ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.06.2018 року та у касаційній скарзі на постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 року і суди надали оцінку таким підставам.
Скаржник зазначає, що 21.10.2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства. Тобто, починаючи з 21.10.2019 року розгляд справи №5023/2005/12 та заяви про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 року №140116 повинно здійснюватися відповідно до вказаного Кодексу. Проте, суд першої інстанції не надав цій обставині належної оцінки, не звернув увагу на те, що заява ПАТ «ПУМБ» не була уточнена згідно діючого законодавства і не містила посилань на ст. 42 Кодексу.
Апелянт наполягає на тому, що пояснення Куліченко М.В. є недопустимим доказом, оскільки про відомі йому обставини, які мають значення для справи, а саме погодження або не погодження укладення договору відступлення права вимоги, він повинен був надати показання свідка або допитаний у судовому засіданні.
Скаржник вказує, що комітет кредиторів не приймав рішення щодо подання клопотання АТ «ПУМБ» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 14.01.2016 року №140116. Також, на думку апелянта, суд помилково не встановив, що ПАТ «ПУМБ» звернувся до суду з заявою після спливу строку позовної давності.  
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.09.2020 року відкрито апеляційне провадження за скаргою Приватного підприємства «Юнітрейд Плюс» на ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.07.2020 року у справі №5023/2005/12; встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду відзиви, заяви, клопотання та документи в обґрунтування своєї позиції по справі; призначено справу до розгляду в судове засідання.
Ліквідатор - арбітражний керуючий Ольшанська О.С. надала до суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№9254 від 29.09.2020 року), якому зазначає, що згодна з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, прийнятою при об`єктивному та повному досліджені матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Від Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» 07.10.2020 року також надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№9562), в якому проти позиції апелянта заперечує та просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.
Ухвалою суду від 21.10.2020 року з метою дотримання принципів судочинства в господарському процесі, а також забезпечення повного та всебічного розгляду справи по суті, враховуючи неявку в судове засідання апелянта, відкладено розгляд справи на іншу дату.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.11.2020 року відсторонено арбітражного керуючого Ольшанську О.С. від виконання обов`язків ліквідатора Іноземного підприємства «Торговий дім ХЗШВ» та призначено нового ліквідатора - арбітражного керуючого Яковлева Є.В.
06.11.2020 року від ліквідатора боржника - арбітражного керуючого Яковлева Є.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10769), в якому підтримує позицію апелянта.
Ухвалою суду від 09.11.2020 року відкладено розгляд справи на іншу дату, а саме на 16.11.2020 року.
Зазначена ухвала суду була направлена учасникам справи рекомендованими листами 11.11.2020 року за адресами, зазначеними в апеляційній скарзі. Крім того, про винесення ухвали суду від 09.11.2020 року щодо відкладення розгляду справи було здійснено публікацію оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України».
До початку судового засідання 16.11.2020 року від представник АТ «ПУМБ» надійшло клопотання (вх.№11067), в якому просить надати правову оцінку діям ліквідатора ІП «ТД «ХЗШВ» арбітражного керуючого Яковлєва Є.В. в апеляційному провадженні, відкритому за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Юнітрейд Плюс» на ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.07.2020 року у справі №5023/2005/12 про банкрутство ІП «ТД «ХЗШВ», на предмет його неупередженості та добросовісності, незалежності у своїй діяльності від інших осіб, про що постановити окрему ухвалу.
Як зазначає кредитор, арбітражний керуючий Яковлев Є.В. у даній справі зайняв позицію підтримки апеляційної скарги ПП «Юнітрейд Плюс», що викликає сумнів в його неупередженості та незалежності в своїй діяльності від інших осіб. Зазначене також доводиться тією обставиною, що у 2018 році Яковлев Є.В. був представником ПП «Юнітрейд Плюс» у справі про банкрутство Державного підприємства «Харківський завод шампанських вин», доказом чого є довіреність ПП «Юнітрейд Плюс» від 01.12.2017 року та ухвала Господарського суду Харківської області від 30.07.2018 року у справі №5023/2756/11.
Розглянувши клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні. Так, по-перше, у відповідності до приписів ст. 246 Господарського процесуального кодексу України винесення окремої ухвали є правом суду, яким користується на власний розсуд. По-друге, обставини які наводить кредитор у клопотанні зводяться фактично до незгоди з призначення ліквідатором боржника арбітражного керуючого Яковлєва Є.В. Проте, вказані обставини наразі не є предметом дослідження, а можуть слугувати підставою для звернення до суду зі скаргою на судове рішення щодо призначення нового ліквідатора у справі. 
У судовому засіданні 16.11.2020 року представник апелянта підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги і наполягав на її задоволенні.
Ліквідатор боржника та представник ДП «ХЗШВ» позицію апелянта підтримали.
Представник АТ «ПУМБ» проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. 
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників учасників справи, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.05.2012 року порушено провадження у справі про банкрутство Іноземного підприємства «Торговий дім «ХЗШВ» за заявою ПАТ «ВТБ Банк» на підставі ст.ст. 7, 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Отже, розгляд справи здійснювався згідно норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній до 19.01.2013 року.
Постановою Господарського суду Харківської області від 24.01.2018 року Іноземне підприємство «Торговий дім ХЗШВ» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором Іноземного підприємства «Торговий дім ХЗШВ» призначено арбітражного керуючого Драліна Андрія Володимировича.
З дня винесення постанови ліквідаційна процедура здійснюється за Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній з 19.01.2013 року.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на необхідність застосування приписів Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки для вирішення питання щодо недійсності правочину застосовують норми матеріального права, які були чинними на момент здіснення правочину.
14.01.2016 року (в процедурі розпорядження майном банкрута) між Іноземним підприємством «Торговий дім «ХЗШВ» (цедент) та ПП «Юнітрейд плюс» (цесіонарій) укладено договір №140116 відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги до Державного підприємства «Харківський завод шампанських вин» у розмірі кредиторських вимог, яка виникла та існує на підставі ухвали суду Харківської області від 16.11.2015 року та підтверджена постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 року у справі №5023/2756/11. Право вимоги виникає у цесіонарія в момент набрання чинності цього договору. За цим договором цесіонарій набуває право вимагати від боржника належного виконання обов`язків по сплаті заборгованості (кредиторської вимоги) у розмірі 45907517,95 грн.
Згідно п. 4 договору №140116 від 14.01.2016 року копії документів, визначених у п.3 цього договору, та документована інформація, яка є важливою для здійснення права вимоги, яке відступає цедент за цим договором, передаються цедентом цесіонарію в момент підписання сторонами цього договору.
Пунктом 5 договору передбачено, що порядок та умови розрахунків між сторонами за відступлення права вимоги визначаються цедентом та цесіонарієм окремо. Також вказаним пунктом сторони встановили, що оплата за відступлене право вимоги може бути здійснено будь-яким способом не забороненим чинним законодавством, у т.ч. шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог та/або вексельним розрахунком. 
Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. (п. 9 договору).
Посилаючись на вказаний договір, новий кредитор за договором про відступлення права вимоги №140116 від 14.01.2016 року - ПП «Юнітрейд Плюс» звернувся до суду з заявою про заміну кредитора (сторони)  її правонаступником у справі №5023/2756/11 про визнання ДП «ХЗШВ» банкрутом, а саме про заміну кредитора - ДП «ІП «ХЗШВ» на ПП «Юнітрейд Плюс».
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.09.2016 року у справі №5023/2756/11 задоволено заяву Приватного підприємства «Юнітрейд плюс» про заміну кредитора. Здійснено заміну кредитора боржника Державного підприємства «Харківський завод шампанських вин», а саме Іноземного підприємства «Торговий дім «Харківський завод шампанських вин» на його правонаступника Приватне підприємство «Юнітрейд Плюс».
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 року ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.09.2016 року залишено без змін.
Постановою Вищого господарського суду України від 24.01.2017 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 року у справі №5023/2756/11 залишено без змін.
У межах даної справи про банкрутство ІП «Торговий дім «ХЗШВ» ліквідатор - арбітражний керуючий Дралін А.В. звертався в порядку ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, що діє з 19.01.2013 року) з заявою в межах справи про банкрутство про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії), в якій просив суд визнати недійсним договір відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 року №140116, укладений між Іноземним підприємством «Торговий дім «Харківський завод шампанських вин» та Приватним підприємством «Юнітрейд Плюс».
У своїй заяві ліквідатор зазначав про наявність підстав для визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 року №140116 за спеціальною нормою - частиною 1 статті 20 Закону про банкрутство. Крім того, заявник вказував на те, що договір відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 року №140116 підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, як такий, що суперечить ч. 13 ст. 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції Закону від 30.06.1999 року).
Так, у задоволенні вказаної заяви було відмовлено ухвалою суду від 26.06.2018 року. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.06.2018 року у справі №5023/2005/12 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 21.05.2019 року касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» та Акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі ліквідатора Шевченка О.В. залишено без задоволення, постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 року та ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.06.2018 року у справі №5023/2005/12 залишено без змін.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 № 140116 ліквідатором визначено ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, як такого, що суперечить ч. 13 ст. 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме: укладення керівником або органом управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна угоди щодо розпорядження іншим майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника (в редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»). 
В заяві, яка подана АТ «ПУМБ» зазначено інші підстави для визнання спірного договору недійсним, а саме укладення керівником або органом управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна угоди щодо одержання та видачі позик (кредитів), поручительства і видачі гарантій,  уступки вимоги,  переведення боргу,  а також передачі в довірче управління майна боржника.
Питання укладення спірного договору керівником ІП «ТД «ХЗШВ» за погодженням або за відсутності погодження з розпорядником майна ІП «ТД «ХЗШВ» не було предметом дослідження при вирішенні питання щодо заміни кредитора в справі №5023/2756/11 та визнання недійсним даного договору в межах даної справи.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що Верховний Суд у своїй постанові вказав: «виходячи з аналізу змісту договору та документів, переданих відповідно до акта прийому-передачі від 15.01.2016 року, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо виконання учасниками договору приписів пунктів 3-4 договору та статті 512 Цивільного кодексу України, що регулюють перехід прав у зобов`язанні до іншої особи, зокрема, внаслідок передання первісним кредитором - Іноземним підприємством «Торговий дім «Харківський завод шампанських вин» своїх прав іншій особі ПП «Юнітрейд Плюс» за правочином (відступлення права вимоги)».
Тобто, наразі є встановленим факт відповідності спірного правочину приписам ст. 512 Цивільного кодексу України.
Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:
1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема якщо він суперечить актам цивільного законодавства.
З аналізу положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній до 19.01.2013 року та яка застосовувалась при розгляді справи про банкрутство ІП «ТД «ХЗШВ» станом на момент укладення оспорюваного правочину, витікає, що вказаний Закон поєднує в собі як норми матеріального, так і норми процесуального права, які застосовувались при розгляді справ про банкрутство.
Стаття 13 вказаного Закону є спеціальною щодо загальних підстав, передбачених, насамперед, Цивільним кодексом України, для визнання правочинів боржника недійсними. Тобто, ст. 13 Закону слід розглядати як таку, що передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, які виникають у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом. 
Так, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції до 19.01.2013 року) не заборонено здійснювати боржнику відступлення права вимоги до іншої особи, однак, таке відступлення має відбуватись за погодженням з розпорядником майна.
На дату укладення спірного договору обов`язки розпорядника майна в даній справі виконував арбітражний керуючий Куліченко М.В., яким надані до суду з цифровим підписом пояснення про те, що ним під час виконання обов`язків розпорядника майна ІП «ТД «ХЗШВ» з 13.08.2014 року по 14.06.2017 року укладення договору відступлення прав вимоги (цесії) від 14.01.2016 року №140116 між ІП «ТД «ХЗШВ» та ПП «Юнітрейд Плюс» не погоджувалось, згода розпорядника майна на укладання зазначеного договору не надавалась.
Іншими учасниками справи вказане твердження не спростовано, будь-яких доказів погодження розпорядником майна ІП «ТД «ХЗШВ» арбітражним керуючим Куліченком М.В. укладення керівником ІП «ТД «ХЗШВ» договору відступлення прав вимоги (цесії) від 14.01.2016 року №140116 матеріали справи не містять, що є підставою для визнання такого договору недійсним.
У той час, ПП «Юнітрейд Плюс» заявило до суду першої інстанції про застосування судом строку позовної давності з посиланням на те, що АТ «ПУМБ» дізналось про укладення оспорюваного договору 17.05.2016 року, тобто з дати звернення ПП «Юнітрейд Плюс» до суду із заявою про процесуальне правонаступництво в межах справи про банкрутство ДП «ХЗШВ» №5023/2756/11, а дана заява про визнання такого договору недійсним подана 08.07.2019 року, тобто з пропуском трирічного строку.
Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу дійшов висновку, що АТ «ПУМБ» не пропущений строк позовної давності. 
Так, місцевий господарський суд прийняв посилання АТ «ПУМБ» на те, що при подачі ПП «Юнітрейд Плюс» заяви про процесуальне правонаступництво до заяви не було надано всі документи, що підтверджували б укладення та виконання договору про відступлення права вимоги №140116 від 14.01.2016 року і що лише після надання 15.09.2016 року всіх документів, які стосувались укладення та виконання договору про відступлення права вимоги, АТ «ПУМБ» могло ознайомитись з такими документами та встановити наявність підстав для визнання договору недійсним. 
Також суд першої інстанції вказав, що постанови Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 року вбачається, що за клопотанням ПАТ «ВТБ Банк» було долучено лист арбітражного керуючого Куліченка М.В. за вих.№02-10/460 від 08.10.2018 року про те, що ним не надавалась згода на укладення спірного договору відступлення прав вимоги.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
У пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», зокрема зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати наслідки спливу позовної давності, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Згідно з п. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», наведених у статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-2469цс16).
Оскільки поважність причин пропуску є оціночним поняттям та за відсутності визначеного законом переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, вирішення цього питання відноситься до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір, з урахуванням у кожному конкретному випадку фактичних обставин справи і не може бути переоцінене.
При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.
14.01.2016 року між Іноземним підприємством «Торговий дім «ХЗШВ» (цедент) та ПП «Юнітрейд плюс» (цесіонарій) укладено договір №140116 відступлення права вимоги (цесії).
17.05.2016 року ПП «Юнітрейд Плюс» звернулось до Господарського суду Харківської області із заявою в якій просило суд здійснити заміну кредитора (сторону) ІП «Торговий дім «Харківський завод шампанських вин» у справі №5023/2756/11 в частині кредиторських вимог до боржника на загальну суму 40539913,11 грн., яка складається з вартості неповернутого майна - 39839790,87 грн. та несплачених орендних платежів в розмірі 700122,24 грн., її правонаступником - ПП «Юнітрейд Плюс», посилаючись на укладену між ІП «Торговий дім «Харківський завод шампанських вин» та ПП «Юнітрейд Плюс» угоду №140116 про відступлення права вимоги від 14.01.2016 року. 
За результатом розгляду заяви ПП «Юнітрейд Плюс», судом першої інстанції винесено ухвалу від 15.09.2016 року, якою заяву ПП «Юнітрейд Плюс» про заміну кредитора задоволено. Здійснено заміну кредитора боржника ДП «Харківський завод шампанських вин», а саме Іноземного підприємства «Торговий дім «Харківський завод шампанських вин» на його правонаступника - Приватне підприємство «Юнітрейд Плюс». Внесено зміни до реєстру вимог кредиторів у справі №5023/2756/11, здійснивши заміну кредитора Іноземного підприємства «Торговий дім «Харківський завод шампанських вин» на його правонаступника Приватне підприємство «Юнітрейд Плюс» з сумою вимог 40539913,11 грн. - четверта черга.
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 року ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.09.2016 року у справі №5023/2756/11 залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 24.01.2017 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 року у справі №5023/2756/11 залишено без змін.
Колегія суддів зазначає, що AT «ПУМБ» є кредитором ДП «Харківський завод шампанських вин» у справі №5023/2756/11. Отже, про укладання договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 року №140116 кредиторам стало відомо під час розгляду заяви про заміну кредитора у справі про банкрутство №5023/2756/11.
Колегія суддів вважає, що строк позовної давності почав відлік з наступного дня після подання заяви про заміну кредитора, а саме з 18.05.2016 року а сплив 18.05.2019 року. AT «ПУМБ» звернулося до суду з заявою про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 року №140116 - 08.07.2019 року, тобто поза межами строку позовної давності.
Посилання суду на ухвалу від 12.07.2019 року у справі №5023/2756/11 є хибним, оскільки 23.06.2016 року ухвалою суду було зобов`язано ІП «Торговий дім «ХЗШВ» надати докази погодження з розпорядником майна укладення договору про відступлення права вимоги №140116 від 14.01.2016 року і докази, що підтверджують виконання сторонами умов пункту 5 договору про відступлення права вимоги №140116 від 14.01.2016 року. При цьому, помилковим є ототожнення поняття початку перебігу строку позовної давності з моментом отримання доказу заявником на підтвердження своєї позиції.
Окрім цього, у AT «ПУМБ» була об`єктивна можливість знати про обставини укладання договору про відступлення права вимоги №140116 від 14.01.2016 року до надання ПП «Юнітрейд Плюс» документів до суду 15.09.2016 року, оскільки AT «ПУМБ» є кредитором у справі №5023/2756/11 та у справі №5023/2005/12 і починаючи з 18.05.2016 року надати інформаційні запити у передбаченій законодавством формі до розпорядника майна Кулініченко М.В. щодо обставин укладання спірного договору.
Посилання кредитора на те, що строк позовної давності ним не пропущено є необґрунтованим та не підтвердженим. Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів та пояснень щодо поважності пропущення строку позовної давності.
Звернення до суду з вимогою, за результатом розгляду якої встановлено факт порушення права або охоронюваний законом інтерес, однак з пропуском строку позовної давності про що здійснено відповідну заяву стороною по справі, має наслідком відмову в задоволені таких вимог. 
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів вважає, що твердження скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, тоді як господарським судом першої інстанції при прийнятті ухвали неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, за невідповідністю висновків, викладених в ухвалі та з неправильним застосуванням норм матеріального права і це призвело до прийняття невірного рішення.
Приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Приватного підприємства «Юнітрейд Плюс» підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду від 15.07.2020 року у справі №5023/2005/12 скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволені заяви про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 року №140116, укладеного між Іноземним підприємством «Торговий дім «ХЗШВ» та Приватним підприємством «Юнітрейд Плюс».
Керуючись статтями 240, 269, 271, п.2, ч.1 ст.275, п.1, 4 ст. 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Юнітрейд Плюс» задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.07.2020 року у справі №5023/2005/12 скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким у задоволені заяви Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 року №140116, укладеного між Іноземним підприємством «Торговий дім «ХЗШВ» та Приватним підприємством «Юнітрейд Плюс», з моменту його укладення - відмовити.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2020 року.

Головуючий суддя                                                                    В.С. Хачатрян

Суддя                                                                                           О.В. Ільїн  

Суддя                                                                                           В.В. Россолов