ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 грудня 2020 року           справа №200/7355/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Міронова Г.М., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Самохвалова С.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги представника позивача - Самохвалова Сергія Володимировича та Маріупольської міської ради Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року (повний текст складено 05 жовтня 2020 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/7355/20-а (суддя І інстанції – Михайлик А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                              У С Т А Н О В И В: 

06 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Маріупольської міської ради про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 1412337200:01:002:0856 у АДРЕСА_1 , площею 0,0800 га та передачі її у власність; зобов`язання прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 1412337200:01:002:0856 у АДРЕСА_1 , площею 0,0800 га та передати її у власність.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач у передбаченому Земельним кодексом України порядку подав відповідачу на затвердження погоджений проект землеустрою відповідачу, втім, за наслідком  розгляду питання про його затвердження  останнім будь-якого рішення не прийнято, що суперечить ч. 9 ст. 118 вказаного Кодексу та свідчить про допущення протиправної бездіяльності. За змістом викладеного в позові  відповідно  до ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України за наслідком розгляду проєкту землеустрою  органом місцевого самоврядування може бути прийнято лише рішення  про затвердження проекту та надання ділянки у власність. Позивач зауважив, що втретє звертається до суду для отримання земельної ділянки, однак  відповідач несвоєчасно виконує  або взагалі не виконує судові рішення, оскільки  в отриманих ним  судових рішеннях на його користь  зазначено про наявність у відповідача дискреційних повноважень при розгляді спірних питань. Позивач вважає, що національне законодавство взагалі не містить визначення терміну “дискреційні повноваження”, такий підхід  не призводить до бажаного результату - отримання позивачем земельної ділянки, а відтак суд має зобов`язати відповідача прийняти рішення,яким зобов`язати відповідача затвердити проєкт землеустрою та передати йому у власність земельну ділянку.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 200/7355/20-а позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Маріупольської міської ради Донецької області щодо  неприйняття рішення стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 1412337200:01:002:0856 у АДРЕСА_1 , площею 0,0800 га та передачі її у власність ОСОБА_1 . Зобов`язано Маріупольську міську раду Донецької області прийняти рішення за наслідком розгляду питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 1412337200:01:002:0856 у АДРЕСА_1 , площею 0,0800 га та передачі її у власність ОСОБА_1 у строки, визначені ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Представником позивача та відповідачем на зазначене судове рішення подано апеляційні скарги.
Представник позивача в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанцїї в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким зобов`язати Маріупольську міську раду Донецької області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 1412337200:01:002:0856 у АДРЕСА_1 , площею 0,0800 га та передати її у власність ОСОБА_1 .
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що єдиним ефективним способом захисту порушеного права позивача є не зобов`язання відповідача повторно розглянути проект землеустрою та прийняти рішення, а зобов`язання прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що питання про затвердження проекту землеустрою було винесено на розгляд сесії міської ради, поставлено на голосування, разом з тим не набрало необхідної кількості голосів для його прийняття у відповідності до вимог закону. На думку відповідача відсутній будь-який прояв бездіяльності.                              Позивачем на адресу суду надіслано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог залишити без змін. Скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
Позивач та його представник в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримали доводи апеляційної скарги, заперечували проти доводів апеляційної скарги відповідача.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та позивача перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційних скарг, і дійшла  висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , є учасником бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_2 .
На підставі договору № 14-01/01 від 17.01.2019 за замовленням позивача ФОП ОСОБА_2 виготовлено  проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
З листа виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області від 29.07.2020 № 17-20924-09 вбачається, що 25.06.2020 відповідачем розглянуто на сесії проект рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у АДРЕСА_1 позивачу, однак за результатами голосування рішення щодо  проекту  не прийнято, через відсутність  більшості  голосів депутатів, що також вбачається з витягу з протоколу сесії ради від 25.06.2020. 
У висновку до проекту від 10.03.2020 № 06-03-07/3902-05 Головним управлінням містобудування та архітектури Маріупольської міської ради  вказано, що на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.11.2019 та Першого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2020 у справі № 200/8824/19-а управління не заперечує про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у АДРЕСА_1 позивачу.
Відповідно до висновку експерту державної експертизи ГУ Держгеокадастру в Черкаській області від 22.04.2019 № 3721/82-19 проект погоджено.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Земельні відносини регулюються  Конституцією України, Земельним кодексом України (далі -  ЗК України), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 3 ЗК України).
Відповідно до частин 1-4 статті 116 цього Кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз за  кожним видом використання.
Відповідно до п. г ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
Згідно з приписами статей 12, 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. 
За приписами ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. 
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Згідно з ч.ч. 9-11 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
Пунктом 34 статті 26 Закону України “Про місцеве самоврядування” встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 46 цього Закону сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.
Наведеними вище положеннями нормативно-правових актів закріплено обов`язок  відповідного органу місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийняти  рішення за наслідком розгляду питання  затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. 
Отриманий позивачем витяг з протоколу засідання сесії ради від 25.06.2020 та лист виконавчого комітету ради від 29.07.2020 № 17-20924-09 свідчить про неприйняття відповідачем відповідного рішення за наслідком  розгляду наданого позивачем проекту. Обставина неприйняття відповідачем у встановлені Земельним кодексом України строки рішення за наслідком розгляду наданого позивачем проєкту не заперечується відповідачем у відзиві на позов. В матеріалах справи відсутні документи, які б містили дату отримання радою проєкту землеустрою позивача, однак з моменту засідання ради із розгляду проєкту рішення про затвердження такого проекту  - 25.06.2020 до моменту звернення позивача до суду (04.08.2020) з підстав неприйняття допущення відповідачем бездіяльності минуло більше 2 тижнів. Станом на день судового розгляду відповідачем доказів розгляду питання затвердження проекту землеустрою  позивача також не надано.
Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, наразі після спливу двотижневого строку розгляду питання затвердження проекту будь-якого рішення по суті за наслідком його розгляду відповідачем не прийнято, всупереч вимогам ч. 9 ст. 118 ЗК України, що свідчить про допущення ним бездіяльності. Невирішення даного питання через відсутність достатньої кількості голосів не може вважатися поважною причиною невирішення відповідачем зазначеного питання у встановлені законом строки.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 1412337200:01:002:0856 у АДРЕСА_1 , площею 0,0800 га та передачі її у власність позивачу.
При вирішення вимог позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 1412337200:01:002:0856 у АДРЕСА_1 , площею 0,0800 га та передати її у власність суд зазначає наступне.
Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).
Частиною 4  статті 245 КАС України   визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
  Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17 оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.  
Застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення щодо затвердження  розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки можливо у випадку, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні.   В такому разі, суд під час перевірки підстав прийняття рішення, перевіряє конкретні підстави для відмови в затвердженні  проекту землеустрою. У разі визнання незаконними підстави прийняття рішення про відмову в затвердженні  проекту землеустрою, доцільним способом захисту є власне зобов`язання уповноваженого суб`єкта прийняти конкретне рішення.
Частинами  10, 11 ст. 118 ЗК України передбачено, що відповідним органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування може бути відмовлено у передачі земельної ділянки у власність.
Таким чином, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку у відповідача  наявні дискреційні повноваження, в ході реалізації яких він за наслідком розгляду питання про затвердження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки у власність має право прийняти  рішення як про затвердження такого проекту,  так і про відмову  в його затвердженні. 
Оскільки в матеріалах справи відсутні документи, які б надавали можливість встановити  причини не набрання достатньої кількості голосів депутатів рішенням про затвердження проекту землеустрою позивача  та відведення земельної ділянки  у власність, враховуючи те, що результат розгляду відповідачем питання щодо затвердження проекту позивача та передачі ділянки у власність не може бути завчасно достеменно відомий, а тому суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення саме про затвердження проекту передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд не приймає посилання  позивача на неодноразові звернення до суду за вирішенням спірних питань стосовно земельної ділянки кадастровий номер 1412337200:01:002:0856 у АДРЕСА_1 , площею 0,0800 га, оскільки  у справах  № 263/16485/17 та № 200/8824/19-а не вирішувалось питання затвердження проекту землеустрою.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за  позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за  межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи те, що фактично відповідачем  не приймалося будь-якого рішення за наслідком  розгляду питання про затвердження проекту землеустрою  та відведення земельної ділянки відповідачем у визначені Земельним кодексом України строки, враховуючи встановлені під час розгляду цієї справи обставини, суд першої інстанції дійшов висновку  про те, що належним  способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача прийняти рішення за наслідком розгляду питання про затвердження  проекту землеустрою  позивача за кадастровим номером  1412337200:01:002:0856 у АДРЕСА_1 , площею 0,0800 га та відведення земельної ділянки у власність.
Вищезезначені  висновкі узгоджуються з правовою позтцією Верховного  Суду  у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 591/5935/17, від 30 липня 2020 року у справі № 621/1349/17.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційні скарги представника позивача - Самохвалова Сергія Володимировича та Маріупольської міської ради Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 200/7355/20-а - залишити без задоволення.               
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 200/7355/20-а - залишити без змін.                    
Повне судове рішення складено 04 грудня 2020 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              Г.М.Міронова