ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«19» листопада 2020 року м. Херсон

Справа № 766/15078/16-ц 
Провадження № 22-ц/819/1148/20 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя – доповідач)	Воронцової Л. П.	
суддів:	Ігнатенко П. Я.,	
  	Полікарпової О. М.	
секретар	Литвиненко В. О.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О. В. від 24 квітня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору банківського вкладу дійсним та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася з вище зазначеним позовом до суду, мотивуючи його тим, що 25 лютого 2015 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США № 004-21999-250215 зі сплатою процентів наприкінці строку дії договору без права поповнення.
За умовами договору Банк зобов`язався прийняти від неї грошові кошти у розмірі 5 000 дол. США та відкрити вкладний (депозитний) рахунок, строк розміщення вкладу складає з 26 лютого 2015 року по 26 травня 2015 року включно; процентна ставка становить 5,5 % річних.
Того ж дня, 25 лютого 2015 року між нею і Банком було укладено Додаткову угоду № 1, якою п. 1.8 змінено та викладено в іншій редакції, за якою зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладеного (депозитного) рахунку позивача, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку Договору. Виключно для цілей цього Договору сторони домовились, що умови п. 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» до відносин, що виникають на підставі до цього Договору, не застосовуються.
Кошти на депозитний рахунок вона внесла 25 лютого 2015 року шляхом безготівкового переказу коштів від третьої особи – ОСОБА_2 , її матері.
Правлінням НБУ 30 жовтня 2014 року було прийнято постанову № 692/БТ «Про визнання ПАТ «Дельта Банк» проблемним, 02 березня 2015 року прийнято постанову № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних». 
02 жовтня 2015 року на підставі постанови Правління НБУ № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб  прийнято рішення  № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації Банку та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В. В. строком на 2 роки з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року.
Враховуючи, що 02 жовтня 2015 року НБУ прийняв рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», вона, на підставі ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», набула право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і включення її до Реєстру вкладників, для здійснення виплат.
При зверненні до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з метою отримання відшкодування коштів у розмірі вкладу їй стало відомо, що вона відсутня у списках вкладників, оскільки Договір банківського вкладу (депозиту) від 25 лютого 2015 року визнано нікчемними на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Не внесення уповноваженою особою Фонду її до переліку вкладників, потягло за собою ряд порушень чинного законодавства, зокрема, не внесення Фондом даних про неї до Загального Реєстру і невиплати їй гарантованої суми вкладу, відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Вважає, що факт нікчемності правочину підлягає доказуванню Банком та спростовується змістом договору банківського вкладу, який не містить умов, які б можливо було тлумачити, як такі, що створюють їй переваги (пільги) і на правовідносини, що склалися між сторонами не поширюються положення п. 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом, однак ухвалою вказаного суду від 02 вересня 2016 року провадження в адміністративній справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України – у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Позивач переконана, що спірний договір безпідставно визнано нікчемним, її неправомірно не включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», просила суд: визнати дійсним договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» № 004-21999-250215, укладений 25 лютого 2015 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» у доларах США; зобов`язати ПАТ «Дельта Банк» скасувати застосування правових наслідків недійсності правочину.
Рішенням Херсонського міського суду від 24 квітня 2020 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 07 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича внести до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відомості про ОСОБА_4 за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» № 004-21999-250215 від 25 лютого 2015 року, що укладений між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_4 , як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» № 004-21999-250215 від 25 лютого 2015 року, що укладений між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунок його асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення суду, порушення судом при його винесенні норм матеріального і процесуального права, просила його скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» не є стороною спірного договору, а виконує делеговані Фондом функції у відповідності до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є органом управління неплатоспроможного Банку, що виключає можливість пред`явлення до неї позову про визнання дійсним договору, стороною якого вона не є; ПАТ «Дельта Банк», яке є стороною спірного договору, станом на час розгляду даної справи, не ліквідовано, воно перебуває у процесі ліквідації, а тому є належним відповідачем у справі; вимога позивача про визнання протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» щодо визнання нікчемним спірного договору є необґрунтованою, оскільки Уповноважена особа діяла в межах ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається, грошові кошти на депозитний рахунок позивача вносилися третіми особами, що є порушенням умов договору та Правил, які є публічними, а тому вимога останньої про визнання протиправним рішення Уповноваженої особи про визнання договору банківського вкладу нікчемним є необґрунтованою; відповідно до вимог Наказу Тимчасової Адмінінстрації № 813 від 16 вересня 2015 року та додатків до нього, кошти з депозитного рахунку позивача були повернуті на рахунок третьої особи – ініціатора переводів ОСОБА_2 .
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вважала оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, тому просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у їх відсутність в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_5 , та зобов`язуючи Уповноважену особу фонду внести до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом  ОСОБА_5  та подати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_5 , як вкладника, якій необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу, суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що закриття провадження у справі за правилами адміністративного судочинства поставило під загрозу сутність гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, застосовуючи принцип jura novit curia («суд знає закони») враховуючи предмет спору і обставини справи, виходив з того, що відповідачем не доведено наявності правових підстав вважати договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 25 лютого 2015 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта Банк», нікчемним та, відповідно, застосовувати до нього наслідки нікчемності; відповідачем не доведено наявність інших правових підстав, визначених ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для невключення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду, тому обрав спосіб захисту, який відповідає закону.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30 жовтня 2014 року постановою Правління Національною банку України №692/БТ, з відміткою «банківська таємниця», «Дельта Банк» віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів.
25 лютого 2015 року між  ОСОБА_5   та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір № 004-21999-250215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, відповідно до пункту 1.2 якого сума вкладу складає 5000 доларів США /а. с. 11/.
Сторони не заперечують, що того ж дня між ними укладено Додаткову угоду № 1 до договору банківського вкладу, у якому пункт 1.8 викладено у наступній редакції: зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку позивача, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку. Виключно для цілей цього Договору сторони домовились, що умови п. 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» до відносин, що виникають на підставі до цього Договору, не застосовуються.
На виконання умов договору, 25 лютого 2015 року з рахунку, відкритому у ПАТ «Дельта Банк» , який належав ОСОБА_2 , перераховано 5 000,00 доларів США на депозитний рахунок ОСОБА_1 /а. с. 201-205/.
Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 віднесено ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних та визнано такою, що втратила чинність постанову від 30 жовтня 2014 року №692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних».
02 березня 2015 року Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 51 про початок процедури виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на 3 місяці з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року.
Рішеннями Виконавчої дирекції Фонду від 08 квітня 2015 року № 71 та від 03 серпня 2015 року № 147 вирішено продовжити строк здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» по 02 жовтня 2015 року.
На підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» від 2 жовтня 2015 року № 664, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 2 жовтня 2015 року № 181. Відповідно до вказаного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 5 жовтня 2015 року по 4 жовтня 2017 року та призначено уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В.
15 вересня 2015 року відбулось засідання Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк», призначеної наказом Уповноваженої особи Фонду.
За наслідками засідання прийнято рішення про затвердження результатів перевірки, якою виявлено правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» згідно переліку, наведеному у Додатку №1, про видання відповідного наказу щодо виявлення договорів банківського вкладу (депозиту), за якими кошти на рахунки перераховані іншими фізичними особами та які є нікчемними згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону із застосуванням відповідних наслідків /а. с. 189-192/.
16 вересня 2015 року у зв`язку із виявленням Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк» нікчемних правочинів відповідно до частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що призвело до збільшення гарантованої суми відшкодування Фондом, Уповноваженою особою Фонду прийнято наказ № 813 про застосування наслідків нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту), перелік яких наведено у Додатку №1 до наказу №813, застосовано наслідки нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за якими було здійснено перерахування коштів на вклади як третіми особами, так і власниками депозитного рахунку, згідно переліку, наведеному у Додатку №4 до цього наказу /а. с. 194-195/.
Відповідно до Додатку № 1 до наказу №813 Договір позивача № № 004-21999-250215 від 25 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта Банк», на її банківський рахунок НОМЕР_1 включено до вказаного переліку нікчемних договорів під порядком номером № 3223 /а. с. 196/.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 02 жовтня 2015 року №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації банку, призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора банку, визначені статтями 37, 38, 51, частинами 1, 2 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В. В. строком на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно /а. с. 80, 81/.
Оголошення про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» опубліковано у газеті «Голос України» від 08 жовтня 2015 року № 187 (6191).
Право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено форми власності (статті 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб`єктів права власності (статті 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов`язки власників (статті 13 і 41 Конституції України). Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набув чинності для України 11.09.1997 року) визначає: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів."
Стаття 1 Протоколу №1 може вимагати від держави вжиття належних позитивних дій для забезпечення дотримання права власності навіть у відносинах між приватними особами. Так, наприклад, держава може нести відповідальність за незабезпечення доступу власника до своєї власності. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонду), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені та регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), тут і надалі в редакції Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 2 ст. 26 Закону № 4452-VI).
Частиною 1 статті 26 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Тобто для отримання відшкодування за вкладом фізичної особи, за рахунок Фонду мають бути наявні дві умови а саме: особа має бути вкладником та повинна мати вклад.
Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону №4452-VI, вкладник - фізична особа, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката;
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону №4452-VI, вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
При цьому, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону №4452-VI.
Так, за правилами ст. 27 Закону, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
При цьому, у відповідності до частини 6 цієї статті, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Згідно з ч. 5 ст. 27 Закону (до внесення змін, Закон № 629-VIII від 16.07.2015 року), протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Відповідно до п. п. 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 (далі - Положення) Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.
Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.
Відповідно до п.6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.
Згідно пунктів 2, 4 розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.
За змістом частини 1 статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.
При цьому, Уповноважена особа може надавати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників, зокрема щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.
Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн.; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; 6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. від 16 вересня 2015 року № 813 застосовано наслідки нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту) на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI в тому числі укладеного із позивачем.
Уповноважена особа Фонду, не включила позивача до переліку, сформованого відповідно до ст.27 Закону № 4452-VI від 23.02.2012 року, що призвело до не включення останньої в затверджений Фондом реєстр вкладників з чим суд не погодився, як не погоджується і колегія суддів.
Згідно з ч. ч. 2 – 5 ст. 38 Закону № 4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України Про банки і банківську діяльність; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16 липня 2015 року № 629-VIII частину третю статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» доповнено пунктом 9, який передбачає, таку підставу для нікчемності як «здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства».
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, доказів того, що постанова Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», яка є банківською таємницею, доведена до відома населення, в тому числі і до позивача, у порядку, встановленому законом, відповідачем не надано.
Так, ПАТ «Дельта Банк» віднесений до категорії неплатоспроможних на підставі постанови Правління НБУ від 2 березня 2015 року, тоді як депозитний договір з позивачем був укладений 25 лютого 2015 року, тобто до віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а згідно з пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочин уже має бути вчинений неплатоспроможним банком.
Окрім того, постанова Правління Національного банку України № 692/БТ від 30 жовтня 2014 року стосується встановлення вимог та обмежень щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів, а також не містить прямих заборон, право накладання яких визначені статтею 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» для Національного банку України.
Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторони правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.
При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписала уповноважена особа Фонду як особа, що здійснює повноваження органу управління банку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 826/1476/15 сформулювала правовий висновок, що перелік передбачених частиною 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання про віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
У цьому рішенні Велика Палата Верховного Суду зазначила також, що поняття «подрібнення вкладів», «розбивка вкладів», вжиті у судових рішеннях, не є правовими. Фактично під «подрібненням» чи «розбивкою» розуміється перерахування коштів з рахунку однієї фізичної особи на рахунок іншої.
Згідно з положеннями статті 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторони правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.
Водночас, якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 Цивільного кодексу України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.
При цьому, згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 4 липня 2018 року (справа № 826/1476/15), при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення відповідно до закону (частина 2 статті 215 Цивільного кодексу України та частина 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною 2 статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписала уповноважена особа Фонду як особа, що здійснює повноваження органу управління банку.
Підставою для невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на отримання грошового відшкодування від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є встановлення факту дроблення вкладу ОСОБА_2 . 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що спеціальна підстава для визнання нікчемними договорів, які відповідають умовній категорії «договори дроблення», з`явилася 12 серпня 2015 року після набранням чинності Законом України від 16 липня 2015 року № 629-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку».
Цим Законом частину третю статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було доповнено спеціальним пунктом 9, який передбачає, таку підставу для нікчемності як «здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства».
Фактично під «дробленням» розуміється переказ депозитних коштів із одного рахунку, сума на якому перевищує гарантовану для відшкодування, на інші депозитні рахунки, як правило, новоутворені, в частинах, які підпадають під виплату Фондом гарантування вкладів.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли до внесення пункту 9 до частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З огляду на що, застосування відповідачами посилань на наявність факту «дроблення вкладу» з боку позивача є безпідставним, а доводи апеляційної скарги у зазначеній частині юридично неспроможним.
Колегія суддів зауважує, що зарахування коштів на вкладний депозитний рахунок позивача відбулось шляхом перерахування останніх з поточного рахунку ОСОБА_2 .
При цьому, здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією № 492 та договорами з відповідними клієнтами банку.
Жодних доказів того, що при укладенні типового договору банківського вкладу позивач отримав певні переваги порівняно з іншими клієнтами банку відповідачами надано не було.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач є вкладником у розумінні приписів статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вклад розміщено на рахунку в ПАТ «Дельта Банк» до запровадження тимчасової адміністрації, а тому ОСОБА_5 підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадировим В.В. не наведено правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників ПАТ «Дельта банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Отже, позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов`язання уповноваженої особи Фонду подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_5 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Вказана правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а.
Колегія суддів приходить до висновку, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадировим В.В. не доведено наявності правових підстав вважати спірний договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях від 25 лютого 2015 року № 004-21999-250215 укладений між ОСОБА_5 і ПАТ «Дельта Банк» нікчемними та, відповідно, застосовувати наслідки нікчемності до даних договорів, так само, як не доведено наявність інших правових підстав, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для невключення ОСОБА_5 до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду.
За вказаних обставин дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. щодо невключення ОСОБА_5 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях від 25 лютого 2015 року № 004-28000-250215 укладеного між ОСОБА_5 і ПАТ «Дельта Банк» є неправомірними.
Разом з цим, суд враховує те, що відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 9 серпня 2012 року № 14 перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку.
Положеннями пункту 6 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами визначено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зокрема, зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.
З огляду на ті обставини, що станом на дату розгляду справи у суді відповідний перелік вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду, вже сформовано та подано на затвердження Фонду, належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання Уповноваженої особи Фонду подати додаткову інформацію стосовно позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду, а тому вимога про зобов`язання уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. включити ОСОБА_5 до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 21 лютого 2019 року у справі № 820/167/16.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до приписів ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду. Суд, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 
Відповідно до положень ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Правомірність правочину – договору банківського вкладу, укладеного між ОСОБА_5 і АТ «Дельта банк» презюмується, тому такий спосіб захисту, як визнання правочину дійсним та зобов`язання скасування наслідків недійсності правочину не відповідають належному способу захисту порушеного права позивача.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору, а самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).
Враховуючи, що предметом спору у даній справі є неправомірні дії Уповноваженої особи Фонду щодо невключення Української Я. С. до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду та обов`язок суду у законний спосіб усунути дане порушення та відновити право позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду в частині, що таким способом захисту є зобов`язання Уповноваженої особи подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію відносно ОСОБА_5 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду. 
Доводи апеляційної скарги Уповноваженої особи про те, що укладаючи договір банківського вкладу (депозиту) банк надав кредитору переваги (пільги), прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку та посилання на пункт 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» (далі - Правила), затверджених рішенням Ради Директорів ПАТ «Дельта Банк» (протокол № 14 від 20.03.2013) зі змінами та доповненнями, затвердженими рішенням Ради Директорів ПАТ «Дельта Банк» (протокол № 1 від 14.01.2015) підлягають відхиленню, як такі, що не ґрунтуються на законі та встановлених обставинах у справі.
Так, згідно ч. 1 ст. 1062 ЦК України, на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.
Тобто, закон не забороняє зарахування грошових коштів на рахунок вкладника від третьої особи.
Також, слід зазначити, що при укладанні договору банківського вкладу (депозиту) від 25 лютого 2015 № 004-21999-250215 надання додаткових пільг чи переваг Банком вкладнику судом не встановлено, оскільки Додатковою угодою № 1 до вказаного Договору передбачено, що сторони домовились викласти пункт 1.8. статті 1 Договору в наступній редакції: 1.8. Зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи резидента або готівкою через касу банку в день укладення Сторонами цього Договору. Виключно для цілей Договору Сторони домовились, що умови п. 5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі до цього Договору, не застосовуються.
Крім того, зарахування грошових коштів на вкладний рахунок не є правочином, а є виконанням банківської функції ПАТ «Дельта банк» та виконання зобов`язань з обслуговування клієнтів Банку.
При цьому, відповідачем не надано доказів наявності інших підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, внаслідок яких правочин позивача з АТ «Дельта Банк» є нікчемним.
Доводи апеляційної скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» про те ,що вона не є стороною спірного договору, а виконує делеговані Фондом функції у відповідності до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є органом управління неплатоспроможного Банку, що виключає можливість пред`явлення до неї позову про визнання дійсним договору, стороною якого вона не є, а ПАТ «Дельта Банк», яке є стороною спірного договору, станом на час розгляду даної справи, не ліквідовано, воно перебуває у процесі ліквідації, а тому є належним відповідачем у справі підлягають відхиленню, як безпідставні, виходячи з наступного.
Належним відповідачем у спірних правовідносинах є особа, яка, згідно Закону № 4452-VI здійснює управління АТ «Дельта Банк», наділена повноваженнями вчиняти дії щодо організації виплат відшкодувань за вкладами, розпорядження майном останнього, саме вона вчинила дії, внаслідок яких спірний договір визнано нікчемним, що перешкоджає позивачу в реалізації своїх прав щодо отримання належних їй грошових коштів, тому саме уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» є належним відповідачем у справі. 
Крім того, АТ «Дельта Банк» також залучено до участі у справі як співвідповідача.
Посилання в апеляційній скарзі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» на те, що відповідно до вимог Наказу Тимчасової Адмінінстрації № 813 від 16 вересня 2015 року та додатків до нього, кошти з депозитного рахунку позивача № НОМЕР_1 були повернуті на рахунок третьої особи – ініціатора переводів ОСОБА_2 № НОМЕР_2 , до уваги колегією суддів не приймаються та підлягають відхиленню, з наступних підстав.
Закон № 4452-VI передбачає наявність на дату віднесення банку до переліку неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу і коштів на ньому, тобто, станом на 02 березня 2015 року, і пов`язує ці факти з правом на відщкодування коштів за вкладом.
Станом на 02 березня 2015 року грошові кошти у розмірі 5 000 дол. США перебували на рахунку позивачки, що підтверджується випискою з її особового рахунку.
Предметом розгляду і доведення у даній справі були фактичні обставини щодо наявності чи відсутності у відповідача передбачених законом підстав для невключення позивача до Переліку вкладників і відповідно правомірності в зв`язку з цим їх дій та бездіяльності.
В той же час, встановлення дійсної належності отриманих на рахунок позивача коштів, фактів поділу великого вкладу з метою набуття права на його відшкодування за рахунок коштів Фонду, наявність в окремих осіб умислу на заволодіння державними коштами не були предметом розгляду у даній справі.
Такі фактичні обставини підлягають самостійному доведенню і встановленню на підставі відповідних доказів, за участю усіх осіб, для яких встановлення таких обставин може мати значення.
До таких висновків дійшов ВС у своїх постановах від 07 лютого 2019 року № 813/6133/15; від 22 березня 2019 року № 826/27155/15.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» підлягають частковому задоволенню, враховуючи, що на день ухвалення рішення у справі Перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб був сформований, зобов`язання внесення до нього відомостей про ОСОБА_5 , як вкладника є безпідставними і задоволенню не підлягають, рішення суду у зазначеній частині підлягає скасуванню, в решті – залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» Кадирова Владислава Володимировича задовольнити частково.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 квітня 2020 року у частині зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» Кадирова Владислава Володимировича внести до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом відомості про ОСОБА_4 скасувати.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.
Дата складання повного судового рішення 20 листопада 2020 року.

Головуючий Л. П. Воронцова 

Судді: П. Я. Ігнатенко 

О. М. Полікарпова