Справа № 449/769/17                                Головуючий у 1 інстанції: Гуняк О.Я. 
Провадження № 22-ц/811/821/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 11

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Крайник Н. П.
                                     суддів: Шеремети Н.О., Цяцяка Р. П.
                при секретарі: Івасюта М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Шпунта Мар`яна Богдановича та представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Копистинського Тараса Михайловича на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , з участю третіх осіб: Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області, органу опіки та піклування Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні жилим приміщенням,- 

                                       в с т а н о в и в:

       У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні жилим приміщенням шляхом виселення.
       Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області  від 06 листопада 2017 року клопотання представника позивача ОСОБА_12 - ОСОБА_13 , та відповідача ОСОБА_3 задоволено.
       Залучено до участі у справі співвідповідачів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , 1991 року народження, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , 1990 року народження, які проживають у квартирі АДРЕСА_1 .
       Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог - Бібрську міську раду Перемишлянського району Львівської області.
       У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2   ОСОБА_11 та залучення до участі в справі нових осіб, у грудні 2017 року ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги та просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком  АДРЕСА_2 і шляхом виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з квартири  АДРЕСА_1 ,  ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 -  з квартири  АДРЕСА_3 .
       Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області   від 24 січня 2018 року клопотання представника ОСОБА_1 -  ОСОБА_14 , задоволено.
       Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог,- орган опіки та піклування Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області.
       Позовні вимоги ОСОБА_2 , з урахуванням уточнень мотивовані тим, що він є власником житлового будинку  АДРЕСА_2  на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О.І. Успадкований ним житловий будинок має загальну площу 133, 8 кв. м, з яких 67,7 кв. м - житлова площа та фактично розподілений на дві окремі квартири, у яких проживають відповідачі разом із членами їх сімей. З часу набуття у власність житлового будинку він не може реалізувати своє право власності на зазначене майно, користуватися та розпоряджатися ним у зв`язку із незаконним проживанням у ньому відповідачів. Згоди відповідачам на проживання у вищезгаданому житловому будинку не давав. Неодноразово звертався до них з вимогою звільнити займану житлову площу. Вважав, що оскільки житловий будинок, який належить йому на праві приватної власності, відповідачами зайнятий самоправно, жодних правових підстав для проживання у ньому відповідачі не мають, такі повинні бути виселені без надання їм іншого житлового приміщення. Ураховуючи викладене, на підставі статей 321, 386, 391 ЦК України та частини третьої статті 116 ЖК УРСР просив: усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком  АДРЕСА_2  шляхом виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з квартири  АДРЕСА_1 ,  ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - з квартири  АДРЕСА_4  зазначеного будинку.
               Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року позов задоволено частково.
               Усунуто перешкоди з боку ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 в праві користування та розпорядження житловим будинком АДРЕСА_2 , квартири АДРЕСА_4 .
               Виселено ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 із житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_5 .
               У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.
               Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року оскаржили представник  відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шпунт Мар`ян Богданович та представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Копистинський Тарас Михайлович.
       В обґрунтування апеляційної скарги представник  відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шпунт Мар`ян Богданович покликається на те, що суд першої інстанції допустився неправильного застосування норм матеріального права, не застосував до спірних правовідносин положення ст. 259 ЦК УРСР, не обгрунтував мотиви відхилення доводів відповідача. Судом порушено положеня ст. 58 Конституції України, якою визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, не застосовано до спірних правовідносин статтю 109 ЖК Української РСР, яка підлягала застосуванню, відповідно до якої відповідачі не можуть бути виселені із займаного ними житлового приміщення без надання їм іншого житла. Судом не враховано, що відповідачі не забезпечені рівноцінним житлом, тобто таким, яке б було придатним для проживання та не становило б загрози для їхнього життя та здоров`я. Крім того, в порушення ст. 89 ЦПК України, суд не надав належної оцінки правовстановлюючому документу, на підставі якого позивачем прд`явлено даний позов.
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю. 
       Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Копистинський Тарас Михайлович вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Суд безпідставно відмовив ОСОБА_2 в частині його позовних вимог про виселення ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з належного йому будинку та поширив дію ненормативного (індивідуального) правового акта органу місцевого самоврядування на осіб, не зазначених у рішенні, вийшов за межі своїх повноважень. Суд неповно з`ясував усі обставини справи та дійшов до хибного висновку про неможливість виселення ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , не обґрунтувавши законність проживання останніх у спірному будинку. Вважає, що судом не враховано, що з часу ухвалення рішення виконавчого комітету Бібрської міської ради народних депутатів Перемишлянського району Львівської області № 177 від 30.09.1993 року і до моменту звернення позивача з даним позовом, як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_15 не звертались до Бібрської міської ради про надання їм іншого житлового приміщення у зв`язку з поверненням будинку реабілітованій ОСОБА_16 . Суд взагалі не досліджував питання законності проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в спірному будинку та не надав жодних обґрунтувань щодо неможливості виселення відповідачів ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з такого. Судом також не враховано висновок органу опіки та піклування Перемишлянської районної державної адміністрації про можливість виселення з будинку малолітньої дитини ОСОБА_6 .
Просить рішення Перемишлянського районного суду від 18 червня 2018 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом виселення з квартири АДРЕСА_1 , скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог ОСОБА_2 . 
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника  відповідача ОСОБА_1  - адвоката Шпунта Мар`яна Богдановичаслід задоволити, а апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2  - адвокат Копистинського Тараса Михайловичазалишити без до задоволення з наступних мотивів. 
       Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до частини першої статті 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.
       За правилами статті 256 ЦК УРСР за договором майнового найму наймодавець зобов`язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату.
       Згідно зі статтею 258 ЦК УРСР строк договору майнового найму визначається за погодженням сторін, якщо інше не встановлено чинним законодавством.
       У статті 63 ЖК УРСР встановлено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
       Згідно зі статтею 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.
       Відповідно до частини другої статті 159 ЖК УРСР жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку.
       Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України застосовується до цивільних відносин що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
       У пункті 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що до договорів, які були укладені до 01 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладання.
       У разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (стаття 169 ЖК УРСР).
       Судом встановлено, що 15 грудня 1987 року на підставі рішення виконавчого комітету Бібрської міської Ради депутатів трудящих від 10 грудня 1987 року № 209 на ім`я    ОСОБА_1 , сім`я якої складалася з шести осіб, видано ордер № 157  на право зайняття двох кімнат, загальною площею 32,8 кв.м  у квартирі  АДРЕСА_3  (а. с. 57, т. 1).
       27 жовтня 1989 року на підставі рішення виконавчого Бібрської міської Ради депутатів трудящих від 12 жовтня 1989 року № 149 видано ордер № 19 на ім`я ОСОБА_11 , сім`я якої складалася з шести чоловік  (ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_3 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ) на право зайняття двох кімнат, загальною площею 33, 9 кв. м у квартирі АДРЕСА_1  (а. с. 24, т. 1).    
       Рішенням виконавчого комітету Бібрської міської ради народних депутатів Перемишлянського району Львівської області від 30 вересня   1993 року № 117, прийнятому на підставі рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Перемишлянської районної Ради народних депутатів, житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані по АДРЕСА_2 , повернуто реабілітованому ОСОБА_22 . Вилучено з балансу управління будинками виконкому Бібрської міської Ради народних депутатів житловий будинок АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою. Зобов`язано власника житлового будинку ОСОБА_22 укласти угоду по найму житла із квартиронаймачами: ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , відповідно до діючих ставок квартирної плати. Попереджено ОСОБА_22 , що житлові квартири будуть звільнені після надання квартиронаймачам: ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , рівноцінних житлових квартир згідно з чинним законодавством (а. с. 25, т. 1).
       19 жовтня 1993 року ОСОБА_22 , як власник будинку, і квартиронаймачі: ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , уклали угоду по найму житлового будинку АДРЕСА_2 , за умовами якої зобов`язувались вносити щомісячно квартплату (а. с. 55, т. 1). Ця угода є чинною.
       Згідно з довідкою виконавчого комітету Бібрської міської ради від 30 липня 1996 року № 2879 ОСОБА_11 постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_22 , і, крім неї, у цій квартирі прописані та проживають: ОСОБА_3 , ОСОБА_23 , ОСОБА_7 , ОСОБА_24 .
       Рішенням Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області від 18 березня 1999 року № 72 ОСОБА_25 надано квартиру  по АДРЕСА_6 на сім`ю у складі п`яти чоловік, з підстав повернення будинку, в якому проживає ОСОБА_1 , реабілітованому ОСОБА_22 (а. с. 119, т. 1).
       Рішенням виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області від 29 вересня 2008 року № 78 сім`ї ОСОБА_1 видано ордер на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею  72,9 кв. м, житловою площею 48,3 кв. м на сім`ю у складі чотирьох чоловік (а. с. 120, т. 1).
       Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира  АДРЕСА_7 приватизована, на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області 01 грудня 2008 року, перебуває у спільній частковій власності:  ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
       Позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_2  на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21 жовтня  2015 року, після смерті його матері ОСОБА_26 , яка була спадкоємцем ОСОБА_22  (а. с. 10-11, т. 1).
       У довідці № 151-29, виданій комунальним підприємством «Бібрський комунальник» Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області 06 лютого 2018 року, зазначено, що квартира  АДРЕСА_7 , яка надана сім`ї ОСОБА_1  для відселення із спірного будинку,  перебуває в непридатному для проживання стані. Квартира потребує капітального ремонту (у квартирі відсутнє електропостачання, водопостачання, газовідведення (а. с. 134, т. 1). Відповідно до акта обстеження житлових умов від 12 квітня 2018 року будинок  АДРЕСА_6 знаходиться у задовільному технічному стані. Електропостачання, водопостачання, газопостачання відсутнє. На момент огляду комісією умов проживання сім`ї ОСОБА_1 встановлено, що квартира АДРЕСА_7  потребує капітального ремонту та перебуває в непридатному для проживання стані (а. с. 148, т. 1).
       Згідно з актом від 28 липня 2017 року, затвердженим Бібрським міським головою, сторонами не заперечується, що  ОСОБА_27 , ОСОБА_17  зареєстровані за адресою:  АДРЕСА_8 , ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , у спірній квартирі № 1 житлового будинку АДРЕСА_2  проживають без реєстрації.
       Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданої виконавчим комітетом Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області від 15 листопада 2017 року № 3371, ОСОБА_7  зареєстрований у квартирі  АДРЕСА_1 .
       Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , та усуваючи такому перешкоди в користувані спірним будинком шляхом виселення ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 із житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_5 , районний суд виходив з того, що сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_11 на законних підставах (рішенням виконавчого комітету Бібрської міської Ради депутатів трудящих від 10 грудня 1987 року № 209 видано ордер № 157, рішенням виконавчого комітету Бібрської міської Ради депутатів трудящих від 12 жовтня 1989 року № 149 видано ордер №19), вселились  у спірне житло. 
       Оскільки рішенням виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області від 29 вересня 2008 року № 78 сім`ї ОСОБА_1 на виконання рішення виконавчого комітету Бібрської міської ради народних депутатів Перемишлянського району Львівської області від 30 вересня 1993 року № 117 видано ордер на трикімнатну квартиру   АДРЕСА_9 , загальною площею 72,9 кв. м, житловою 48,3 кв. м на сім`ю з чотирьох чоловік:  ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , такі підлягають виселенню з квартири  АДРЕСА_3 , оскільки порушують право власності позивача на користування таким. 
       Так як сім`я ОСОБА_11 :   ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , правомірно вселились у спірний будинок, суд прийшов до висновку, що їх неможливо виселити без надання іншого житлового приміщення, оскільки на виконання рішення виконавчого комітету Бібрської міської ради народних депутатів Перемишлянського району Львівської області від 30 вересня 1993 року № 117 їм не надано рівноцінної квартири. 
       Матеріалами справи встановлено, що оскаржуване рішення суду вже переглядалося в апеляційному та касаційному порядку. 
       Постановою Львівського апеляційного суду від 22 серпня
2019 року  апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Шпунта Мар`яна Богдановича та представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Копистинського Тараса Михайловича - задоволено частково.
       Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року в частині задоволених позовних вимог скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , з участю третьої особи: Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_3 шляхом їх виселення з квартири - відмовлено.
       У частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з участю третіх осіб: Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області, органу опіки та піклування Перемишлянської районної адміністрації Львівської області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_3 шляхом виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 із цієї квартири скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - задоволено.
       Усунуто перешкоди ОСОБА_2 в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 .
       В решті рішення суду залишено без змін.
       Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року (провадження № 61-19055св19) постанову Львівського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року в частині: відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком шляхом виселення з квартири  АДРЕСА_3 та залишення без змін рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком шляхом виселення з квартири АДРЕСА_1 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
       Скасовуючи рішення суду з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що рішенням виконавчого комітету Бібрської міської ради народних депутатів Перемишлянського району Львівської області від 30 вересня 1993 року № 117  ОСОБА_22 попереджено, що житлові квартири будуть звільненні після надання квартиронаймачам ОСОБА_11 та ОСОБА_1 рівноцінних житлових квартир згідно з чинним законодавством. Отже, строк угоди по найму житлового будинку було визначено з вказівкою на подію, яка неминуче має настати (частина друга статті 530 ЦК України), тобто до надання квартиронаймачам рівноцінних житлових квартир. Зазначене рішення органу влади не оскаржувалось. Угода по найму житлового будинку АДРЕСА_8 між ОСОБА_22 , як власником будинку, і квартиронаймачами ОСОБА_11 та ОСОБА_1 була укладена 19 жовтня 1993 року під час дії ЦК УРСР та недійсною не визнавалась. Суд апеляційної інстанції не дослідив правову природу рішення виконавчого комітету Бібрської міської ради народних депутатів Перемишлянського району Львівської області від 30 вересня 1993 року   № 117,  як дію ненормативного (індивідуального) правового акта органу місцевого самоврядування на осіб, невказаних у ньому та дійшов передчасного висновку про неможливість виселення  ОСОБА_3  та ОСОБА_28  виключно з підстави правомірного вселення. Верховний Суд зазначив, що вказане рішення є ненормативним (індивідуальним) правовим актом, яке поширює свою дію виключно на осіб, що вказуються у цьому рішенні, а саме:  ОСОБА_22 ,  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_29 . При цьому, у вказаному рішенні про ОСОБА_3 , ОСОБА_28  не зазначено.  ОСОБА_11 , будучи особою, на яку поширювалась дія вказаного рішення, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, єдина умова для звільнення сім`єю ОСОБА_30 жилого приміщення, що належало на праві власності ОСОБА_22 , настала, при цьому на підставі рішення виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області від 29 вересня 2008 року  № 78 сім`я ОСОБА_30 повинна з 30 вересня 2008 року виселитись із займаного приміщення. Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув і не врахував, що факт рівноцінності квартири АДРЕСА_7 , яка була надана сім`ї ОСОБА_31 , суду слід було встановлювати станом на 29 вересня 2008 року, тобто на час видачі ордера на вселення у зазначену квартиру, а не станом на 2019 рік, за відсутності доказів підтримання у належному стані вказаного житлового приміщення протягом більше 10 років, що є обов`язком власника. Разом з тим, посилання відповідачів на стан нерівноцінності наданої їм квартири, подання документів на підтвердження незадовільного стану такої від комунального підприємства на обліку якого не перебуває вказана квартира, не можуть вважатись достатніми підстави для відмови в позові, оскільки вимоги до органу щодо надання такої квартири не заявлялися. Крім того, Апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_2 при зверненні до суду, не пред`являв вимог про зміну чи розірвання договору найму жилого приміщення, укладеного з відповідачами, тому помилково застосував до спірних правовідносин положення статей 821, 822 ЦК України та дійшов помилкового висновку, що договір вважається укладеним на п`ять років, оскільки наймодавець не попередив наймача про звільнення жилого приміщення у визначеному законом порядку, та що за таких обставин   договір вважається укладеним на таких самих умовах та на такий самий строк - на час розгляду справи судом першої інстанції до 01 січня 2019 року, на час розгляду справи судом апеляційної інстанції вже до 01 січня 2024 року.Тобто, апеляційний суд встановив строк угоди по найму житлового будинку, хоча таких вимог відповідачі у судовому порядку не заявляли і в договірному порядку це не визначено. 
При цьому, Верховний Суд виходив з того, що безпідставним є висновки судів першої та апеляційної інстанції про неможливість виселення відповідачів із спірного будинку ОСОБА_3 , ОСОБА_28  виключно з підстав їх правомірного вселення.
       Беручи до уваги мотиви, на підставі яких Верховний Суд скасував постанову апеляційного суду з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, та враховуючи, що судами усіх інстанцій встановлено, що позивач не пред`являв до відповідачів вимог щодо зміни або розірвання договору найму жилого приміщення, який по даний час є чинним, колегія суддів приходить до висновку, що за умови чинності договору найму, укладеного з відповідачами, позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом їх виселення, не можуть бути задоволені. При вирішенні даного спору колегія суддів також враховує висновок Верховного Суду про те, що дія рішення виконавчого комітету Бібрської міської ради народних депутатів Перемишлянського району Львівської області від 30 вересня 1993 року   № 117 про повернення спірного будинку реабілітованому ОСОБА_16 ,  згідно з яким житлові квартири в спірному будинку можуть бути звільнені лише після надання квартиронаймачам  ОСОБА_11  та ОСОБА_1 рівноцінних квартир, стосується лише ОСОБА_11 та ОСОБА_1 та не поширює свою дію на ОСОБА_32 та ОСОБА_7 , оскільки є ненормативним (індивідуальним) правовим актом органу місцевого самоврядування.
       Крім того, не заслуговують на увагу доводи відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про те, що квартира, яка їм надана у 2008 році на виконання рішення виконавчого комітету Бібрської міської ради народних депутатів Перемишлянського району Львівської області від 30 вересня 1993 року № 117 про повернення будинку реабілітованому ОСОБА_16 , перебуває в аварійному, оскільки матеріалами справи встановлено, що відповідачі приватизували зазначену квартиру, чим підтвердили свою згоду на отримання цього житла взамін ними займаного. 
       Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення їх з квартири АДРЕСА_10 , та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_7 з квартири  АДРЕСА_11 слід скасувати та в цій частині ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 .
       Щодо виселення відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 , то в цій частині постанова Львівського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року не скасовувалася, та в цій частині Верховним Судом залишена без змін.
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

          п о с т а н о в и в:  

       Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Копистинського Тараса Михайловича залишити без задоволення.
       Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Шпунта Мар`яна Богдановича задоволити. 
       Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року в частині виселення ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 з квартири  АДРЕСА_3 скасувати та в цій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити. 
       Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 червня 2018 року в частині відмови у виселенні  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_7  з квартири  АДРЕСА_11 залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 31 грудня 2020 року.

Головуючий:         Крайник Н. П. 

Судді:                Шеремета Н. О.

                                                                               Цяцяк Р.П.