ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 грудня 2020 року           справа № 408/2057/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Луганській області на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 07 вересня 2020 року (повний текст складено 07 вересня 2020 року в смт. Біловодськ Луганської області) у справі № 408/2057/20-а (суддя в 1 інстанції – Соболєв Є.О.) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Луганській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 670382 від 27.06.2020, якою його було піддано адміністративному стягненню за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. та закриття справи про адміністративне правопорушення,-

                                                     В С Т А Н О В И В:

В інтересах позивача з даним позовом до суду звернувся його представник – адвокат Бірюков І.Ю., обґрунтовуючи який вказав, що 27.06.2020 інспектором роти № 4 Управління патрульної поліції в Луганській області Нємикіним Р.В. винесено постанову серії ДП18 № 670382 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 510,00 грн. Вказану постанову позивач отримав поштою 04.07.2020, зміст якої неможливо прочитати, отже вона не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Також представник позивача вказав, що ОСОБА_1 27.06.2020 не порушував правил швидкісного режиму, співробітники поліції порушили правила розгляду справ про адміністративне правопорушення, а також в оскаржуваній постанові не вказали, на якій саме ділянці дороги було здійсненне правопорушення. Також зазначив, що з відеозапису, наданого відповідачем не можливо зрозуміти у якому саме місці зафіксовано швидкість руху автомобіля позивача 103 км/год, тобто до знаку населеного пункту Нижня Вільхова або після його проїзду. Крім того позивач не оспорює правомірність використання приладу ТruCam, а наполягає на тому, що швидкість руху була зафіксована за межами населеного пункту, тому оскаржувана постанова була прийнята без всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин.
Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07 вересня 2020 року у справі № 408/2057/20-а позовну заяву було задоволено, внаслідок чого: скасовано постанову серії ДП18 № 670382 від 27 червня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.; справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрито за відсутністю складу правопорушення; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 840,80 грн. – суму судового збору, сплачену позивачем при зверненні з цим позовом до суду, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просили скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зменшити суму позовних вимог на професійну правничу допомогу. 
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази, що саме адвокат надавав позивачу професійну правничу допомогу, також відсутні докази оплати. Таким чином, вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню, оскільки дані витрати не підтверджено належними документами.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне.
З оскаржуваної постанови серії ДП18 № 670382 від 27.06.2020, згідно якої на позивача було накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., вбачається, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 27 червня 2020 року о 09:25 годині в с. Нижня Вільхова, автодорога Р-22, керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 103 км/год. у населеному пункті, перевищив дозволену швидкість руху на 53 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР.
Як вбачається із даної постанови, стягнення на позивача було накладене у сфері забезпечення безпеки руху дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, на підставі даних лазерного вимірювача швидкості ТruCam LTE 20/20 № ТС 000676.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем оскаржується рішення суду першої інстанції тільки в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За змістом ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 наведеної статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі – сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано наступні документи: договір про надання правової допомоги від 06.07.2020 між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Бірюковим І.Ю. (адвокат) (арк.справи 11); акт виконаних робіт від 07.07.2020 (юридична консультація – 600 грн., складання адміністративного позову – 1900 грн., всього – 2500 грн.) (арк.справи 12); ордер на надання правничої (правової) допомоги від 06.07.2020 (арк.справи 13); дублікат квитанції від 06.07.2020 № Р24А451748383С16928 на суму 603,02 грн. (відправник – «Томорский Николай Юрьевич», одержувач – « ОСОБА_2 », призначення платежу «Перевод личных средств») (арк.справи 10); дублікат квитанції від 07.07.2020 № Р24А453479289С28404 на суму 1909,55 грн. (відправник – « ОСОБА_3 », одержувач – « ОСОБА_2 », призначення платежу «Перевод личных средств») (арк.справи 9).
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В силу ст.ст. 72, 73, 74 КАС України колегія суддів вважає, що дублікат квитанції від 06.07.2020 № Р24А451748383С16928 на суму 603,02 грн. та дублікат квитанції від 07.07.2020 № Р24А453479289С28404 на суму 1909,55 грн., не є належними доказами сплати позивачем витрат на правничу допомогу по даній справі, оскільки в призначенні платежу не зазначено на виконання яких послуг (реквізити договору та інше) здійснений платіж, що унеможливлює ідентифікацію, за що саме здійснювалося переведення коштів.  
Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. та в цій частині вимог відмовити.
Керуючись статтями 23, 33, 271, 272, 286, 292, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Луганській області на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 07 вересня 2020 року у справі № 408/2057/20-а – задовольнити частково.
Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 07 вересня 2020 року у справі № 408/2057/20-а – скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн., та в задоволенні цієї вимоги - відмовити.
В іншій частині рішення Біловодського районного суду Луганської області від 07 вересня 2020 року у справі № 408/2057/20-а – залишити без змін.
Повне судове рішення складено 16 грудня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ч.3 ст.272 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                     А.В. Гайдар

Судді                                                                                                               І.Д. Компанієць

                                                                                                                           Л.В. Ястребова