Справа № 461/1184/19                                Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/2969/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
               22 вересня 2020 року                         м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Жукровської Х.І., 
з участю: представника позивача – Шипілова О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 29 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, 
в с т а н о в и л а:
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором №910.26613 від 12.08.2014 року, укладеним між нею та акціонерним товариством (далі – АТ) «Ідея Банк», за умовами якого банк надав їй кредит у розмірі 299460 грн. на строк 60 місяців для фінансування: купівлі транспортного засобу марки «DODGE», моделі RAM 2500 JOBRATED, 2008 року випуску; страхового платежу за договором добровільного страхування транспортного засобу на умовах КАСКО; страхового платежу за договором страхування життя позичальника, – у зв`язку з виконанням зобов`язань за цим договором у повному обсязі.
В обґрунтування підстав для припинення зобов`язань за кредитним договором позивач посилалась на те, що, починаючи з 01.07.2015 року, відповідачем безпідставно нараховувались проценти за користування кредитом за ставкою 30% річних, а не за вказаною у договорі ставкою 21,99% річних, тому заборгованість за кредитним договором, яку їй нарахував банк у розмірі 52606 грн. 85 коп., власне, і становить різницю між сумою процентів, нарахованих за ставкою 30% річних у період з 01.07.2015 року по 12.02.2019 року (252125,51 грн.), та сумою процентів, які підлягали нарахуванню за ставкою 21,99% річних у вказаний період (199518,66 грн.).
Зазначає, що розмір здійсненої нею переплати процентів за користування кредитом, про яку наведено вище, повністю покриває наявну заборгованість за кредитним договором, а тому вважає, що у неї відсутня заборгованість за кредитним договором, що дає підстави визнати даний кредитний договір припиненим на підставі положень статті 599 ЦК України.
Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 29 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 в особі свого представника – адвоката Шипілова О.В., просить рішення скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення,яким позовні вимоги задовольнити.
Апелянт зазначає, що висновок суду про правомірність збільшення процентної ставки до 30% річних зроблений без дослідження підстав для такого збільшення та перевірки правильності розрахунку банком змінної частини процентної ставки, а рішення Правління банку, на яке послався відповідач, в обґрунтування своїх заперечень на позовну заяву, на його (апелянта) переконання, стосується лише одного місяця – травня 2015 року.
Звертає увагу, що в порушення вимог ст.1056-1 ЦК України, розрахунок змінюваної процентної ставки за умовами укладеного між сторонами кредитного договору не забезпечує точного визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору, а на її звернення до банку за інформацією щодо наявності обставин, які допускають підвищення розміру процентної ставки, що визначені законом, банком не було надано запитуваної інформації.
Вважає, що суд не дав належної правової оцінки доказам у справі, в тому числі й поданому їхньою стороною висновку експерта.
В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.
Заслухавши пояснення представника позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
За змістом статтей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Статтею 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Судом встановлено, що 12.08.2014 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (кредитодавцем) та позивачем  ОСОБА_1  (позичальником) укладено кредитний договір №910.26613, за умовами якого банк надав позивачу кредит у розмірі 299460 грн. на строк 60 місяців для фінансування: купівлі транспортного засобу марки «DODGE», моделі RAM 2500 JOBRATED, 2008 року випуску; страхового платежу за договором добровільного страхування транспортного засобу на умовах КАСКО; страхового платежу за договором страхування життя позичальника.
Пунктом 1 параграфу 3 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки збільшена на 12,49% річних (маржу Банку).
У пункті 2 параграфу 3 кредитного договору, зазначено, що на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку, становить 9,5% річних, що разом з маржою банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,99% річних. 
Пунктом 3 параграфу 3 кредитного договору встановлено порядок визначення змінної частини ставки.
Так, зокрема, цим пунктом передбачено, що змінна частина ставки дорівнює потрійній середньозваженій процентній ставці за залученими депозитами на рахунки домашніх господарств в гривні по всій банківській системі України за попередній місяць (під «попереднім» розуміється останній місяць, за який опублікована інформація на сайті НБУ на момент затвердження змінної частини процентної ставки по кредиту) (пункт 4.1.2.11 Розділу Фінансові ризики. Статистика щомісячного електронного бюлетеня НБУ), надалі – «індекс». Індекс встановлюється НБУ та використовується, як база для визначення процентної ставки. Індекс переглядається та може змінюватись не частіше ніж раз на 12 місяців. Статистичні дані НБУ, які містять індекс, розміщуються для ознайомлення відповідно до графіку поширення статистичних даних на офіційному сайті НБУ. 
Згідно з пунктом 4 параграфу 3 кредитного договору, банк може в будь-який момент за рішенням Правління банку визначити змінну частину процентної ставки нижчу ніж ставка, яка розрахована відповідно до пункту 3 параграфу 3 цього договору на основі зміни ключових ринкових показників.
Пунктом 5 параграфу 3 кредитного договору визначено порядок повідомлення позичальника про зміну розміру процентної ставки.
Зокрема, передбачено, що банк повідомляє позичальника про зміну розміру процентної ставки та надсилає позичальнику новий графік щомісячних платежів листом без внесення змін (доповнень) до договору не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка. Таке повідомлення вважається відісланим в день його відправлення на адресу позичальника, що зазначена в цьому договорі. До направлення повідомлення на адресу позичальника поштою прирівнюються також і його вручення позичальнику, члену його родини чи представнику позичальника під розписку. Новий графік щомісячних платежів стає невід`ємною частиною цього договору.
У пункті 6 параграфу 3 кредитного договору зазначено, що позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають із змінної частини ставки за весь період кредитування і погоджується на ці ризики.
Отже, з урахуванням наведених вище умов кредитного договору, доводи позивача про те, що її обов`язком було сплачувати проценти за користування кредитними коштами у розмірі процентної ставки 21,99% річних, є безпідставними, оскільки, як зазначено вище, ця ставка була визначена на день укладення кредитного договору, а вона за умовами договору є змінюваною.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги наданий позивачем висновок експерта, оскільки у ньому експертом застосована лише процентна ставка в розмірі 21,99% річних. 
Про розмір нової ставки (30% річних), яка встановлювалась банком з 01.07.2015 року, позивача було повідомлено у встановленому кредитним договором порядку, що підтверджується повідомленням банку від 12.05.2015 року, яке позивач отримала 28.05.2015 року (а.с.60-65), а відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для припинення зобов`язань за кредитним договором у спосіб, як просить позивач у своїй позовній заяві. 
Доводи апелянта про те, що суд мав би перевірити правильність обрахунку змінної частини процентної ставки та підстави для її підвищення є безпідставними, оскільки за доводами позовної заяви, визначаючи відсутність заборгованості за кредитним договором, позивач виходила з того, що вона повинна була сплачувати проценти за користування кредитними коштами саме за процентною ставкою в розмірі 21,99% річних, встановленою на день укладення кредитного договору, проте, ця процентна ставка за умовами договору є змінюваною, а будь-якої іншої процентної ставки, яка б була правильною при дотриманні встановленого в кредитному договорі порядку визначення змінної частини процентної ставки позивач в межах доводів своєї позовної заяви та апеляційної скарги не називає. 
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що за наведеними вище положеннями кредитного договору позивач ствердила, що усвідомлює ризики, які випливають із змінної частини процентної ставки за весь період кредитування і погоджується на ці ризики, і договору в частині визначення змінної частини процентної ставки не оспорювала, а тому її посилання на невідповідність умов кредитного договору в цій частині вимогам статті 1056-1 ЦК України є також безпідставними. 
У зв`язку з цим, колегія суддів не бере до уваги додатково подані апелянтом на стадії апеляційного розгляду докази, в тому числі й правовий висновок від 10.04.2020 року.
Таким чином, в колегії суддів немає правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, і немає підстав для висновків про допущення судом порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Галицького районного суду м.Львова від 29 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 28 вересня 2020 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М.
Судді:                                                                 Копняк С.М.         
                                                                       Ніткевич А.В.