Дата документу 10.11.2020 Справа № 323/642/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 22-ц/807/2881/20                                Головуючий у 1-й інстанції: Мінаєв М.М.
Є.У.№ 323/642/20                                         Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В.,
секретар: Волчанова І.М.,         

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою  ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Оріхівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересована особа – стягувач Кредитна спілка «Актив»,
за апеляційною скаргоюОСОБА_1 в собі представника - адвоката Дубкова Артема Володимировича на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, у якій просила:
- визнати бездіяльність ВДВС Оріхівського РУЮ щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , що виник на підставі обтяження №11085858, протиправною;
- зобов`язати Відділ державної виконавчої служби Оріхівського РУЮ в особі начальника відділу зняти арешт з нерухомого майна, що виник на підставі обтяження №11085858, скасувати обтяження №11085858, та виключити останнє з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.
Скарга обґрунтована тим, що на виконанні Оріхівського РВ ДВС ГУТЮ у Запорізькій області перебувало виконавче провадження №18990714 з примусового виконання виконавчого листа № 2-362 від 21.04.2010, виданого Оріхівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Актив» боргу в сумі 308809,92 грн., в межах якого було внесене обтяження № 11085858. Вказане виконавче провадження завершено 26.12.2012 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV та виконавчий документ повернуто стягувачу. При завершені виконавчого провадження арешт з майна боржника не знято. Повторно виконавчий документ надійшов до Оріхівського РВ ДВС 14.03.2013, виконавче провадження відкрито 18.03.2013 за №37031715 та завершено 30.10.2013 з підстав, передбачених п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Після 2013 року виконавчий лист на виконання до Оріхівського РВ ДВС не надходив.
06.02.2020 боржник звернувся до начальника Оріхівського РВ ДВС із заявою про зняття арешту з нерухомого майна, у задоволенні якої йому було відмовлено.
Посилаючись на те, що стягувач протягом останніх шести років виконавчий документ до примусового стягнення не пред`являв, просив суд на підставі ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 12, ч. 5 ст. 37, ч. 1, ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» про задоволення скарги.
Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення скарги адвокат Дубков А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, на думку адвоката, судом порушені норми матеріального права, застосовано Закон №606- XIV, який втратив чинність 05.01.2017. Натомість, спірні правовідносини врегульовані Законом №1404- VШ, ст.ст.37, 40 якого передбачені порядок повторно пред`явлення до примусового виконання виконавчого документа та зняття арешту з майна боржника. Порушення стягувачем строку пред`явлення виконавчого документу та не поновлення його в судовому порядку не можуть бути підставами для обмеження цивільно-правової дієздатності боржника на все життя. Судом порушені норми процесуального права, справу розглянуто за відсутності представника боржника адвоката Дубкова А.В., який направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі, проте суд вказане клопотання проігнорував. Вважає, що судом безпідставно стягнуті витрати на оплату правничої допомоги на користь стягувача, оскільки їх розмір є необґрунтованим, боржникові не направлялися відповідні докази їх обґрунтування. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.
В засідання апеляційного суду учасники виконавчого провадження і представник виконавчої служби не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судових повісток про виклик до суду: адвокату Дубкову А.В. – 20.10.2020, ОСОБА_1 – 29.10.2020, КС «Актив» – 20 .10.2020, Оріхівський ВДВС – 16.10.2020. Клопотання про відкладення розгляду справи не надходило. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності не з`явившихся осіб, визнавши причини їх неявки у судове засідання неповажними.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього.Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються (ч. 1ст. 450 ЦПК України).
За приписами ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Правовідносини, які склались між учасниками справи, регулюються Законом України «Про виконавче провадження».
Предметом скарги є оцінка законності дій державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».
Встановлено, що на виконанні Оріхівського РВ ДВС ГУТЮ у Запорізькій області перебувало виконавче провадження № 18990714 з примусового виконання виконавчого листа № 2-362 від 21.04.2010, виданого Оріхівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Актив» боргу в сумі 308 809,92 грн., в межах якого було внесене обтяження № 11085858.
Виконавче провадження № 18990714 завершено 26.12.2012 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV зі змінами та доповненнями (далі – Закон № 606-XIV), а виконавчий документ повернуто стягувачу.
При завершені виконавчого провадження арешт з майна боржника знятий не був. 
У зв`язку із закінченням строку зберігання (три роки від дати завершення виконавчого провадження) виконавче провадження №18990714 під час примусового виконання якого накладено арешт на майно боржника, знищено у відповідності до вимог п.п.9.9-9.13 порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (Акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 04.02.2016).
Повторно виконавчий документ надійшов до Оріхівського РВ ДВС 14.03.2013. Виконавче провадження відкрито 18.03.2013 за №37031715. Завершено 30.10.2013 з підстав п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». У зв`язку з закінченням строку зберігання (три роки від дати завершення виконавчого провадження) виконавче провадження №37031715 знищено у відповідності до вимог п.п.9.9-9.13 порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (Акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 22.02.2017).
Повторно з 2013 року виконавчий лист №2-362 від 21.04.2010, виданий Оріхівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Актив» боргу в сумі 308 809,92 грн., на виконання до Оріхівського РВ ДВС не надходив.
06.02.2020 адвокат Дубков А.В., який представляє інтереси боржника ОСОБА_1 , звернувся до начальника Оріхівського РВ ДВС Соболєвої Н.І. із заявою про зняття арешту з нерухомого майна, що виник на підставі обтяження №1108858 та скасування обтяження №1108858 з наступним виключенням з Єдиного реєстру заборон відчуження, як це передбачено ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.11-13).
27.02.2020 адвокат Дубков А.В. отримав відповідь про відмову у задоволенні клопотання з рекомендацією звернення до суду та зняття арешту в порядку ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.14-16).
На час виникнення спірних правовідносин умови і порядок виконання судових рішень визначались Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Також, частиною четвертою статті 47 Закону № 606-XIV передбачено, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строку у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 50 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, з огляду на зазначені правові норми, в розумінні ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа стягувачу та ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що до правовідносин, які склались між сторонами у даній справі не можна застосувати положення ч.1 ст. 50 Закону № 606-XIV, оскільки поняття «закінчення» та «завершення» виконавчого провадження не є тотожними.
Стаття 50 Закону № 606-XIV не наділяє державного виконавця повноваженнями щодо зняття (скасування) арешту, накладеного на майно боржника, у випадку повернення виконавчого документу стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснення державним виконавцем заходів щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Установивши, що судове рішення про стягнення грошових коштів боржником фактично не виконано, грошові кошти у розмірі 308 809, 92 грн. кредитній спілці не сплачені, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування арешту з майна боржника, а відтак і про правомірність дій державного виконавця.
Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування фактичних обставин справи, неналежну оцінку зібраним у справі доказам, порушення норм матеріального права, є необґрунтованими.
Судом першої інстанції правильно застосовані до спірних правовідносин положення Закону №606- XIV, який був чинним на час накладення арешту на майно боржника і повернення виконавчого документа стягувачу.
Пропуск стягувачем строку пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання судового рішення не є підставою для звільнення майна боржника від обтяження.
Неявка представника боржника у судове засідання через його зайнятість в іншому процесі обґрунтовано визнані судом першої інстанції неповажною причиною. 
Про час і місце розгляду справи всі учасники виконавчого провадження і їх представники повідомлялися в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, за обставинами якої розгляд скарги неодноразово відкладався судом за клопотанням учасників, у тому числі двічі – за клопотання адвоката Дубкова А.В. 
Учасники виконавчого провадження мали достатньо часу надати суду всі наявні у них докази на підтвердження своїх вимог і заперечень. 
За положенням ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, належно повідомленого про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Доводи апеляційної скарги про неправильний розподіл судових витрат є також неспроможними.
Відповідно до ч.1,2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.
Відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Матеріали справи містять всі необхідні докази на підтвердження надання правничої допомоги адвокатом Гардером О.Г. Кредитній спілці «Актив» (а.с.84-105). Вказані докази були досліджені судом першої інстанції і їм надана належна оцінка.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в собі представника - адвоката Дубкова Артема Володимировича залишити без задоволення.
Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складено 11.11.2020.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська