ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/1291/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
          суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
          за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року (суддя – Прасов О.О., повний текст складено 21.04.2020р.) по справі №280/1291/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -

                                                   в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління ДФС у Запорізької області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 13.08.2019 за №Ф-3535-56 на суму 23785,08 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що перебував на обліку в органах доходів і зборів як фізична особа-підприємець з 27.09.1999. З вересня 2009 року позивач не здійснює підприємницьку діяльність, не надає податкову звітність, не отримував свідоцтво платника єдиного податку та вважав, що знятий з обліку платників податків та позбавлений статусу підприємця. У кінці серпня 2019 року позивач отримав Вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 13.08.2019 за №Ф-3535-56 на суму 23785,08 грн. 11.11.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємством ОСОБА_1 . Заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 23785,08 грн. виникла за період з січня 2017 року по серпень 2019 року. При цьому, оскаржувана Вимога про сплату зазначеної вище заборгованості була сформована лише 13.08.2019. Отже, відповідачем тривалий час на адресу позивача не направлялась Вимога про сплату боргу (недоїмки). Відомості про те, на підставі чого вказана заборгованість занесена в облікову картку відсутні. Доказів проведення документальних перевірок та їх результатів контролюючим органом не надано. Вказане вище свідчить про порушення податковим органом процедури, яка передує прийняттю Вимоги про сплату боргу (недоїмки). На думку позивача, недотримання відповідачем строків прийняття відповідних рішень позбавило його можливості передбачати наслідки та позбавило, у випадку необхідності та з належною допомогою, узгоджувати свою поведінку, та як наслідок призвело до покладення на позивача надмірного тягаря зі сплати єдиного внеску. При цьому, відповідачем не встановлено, чи здійснювалась позивачем підприємницька діяльність у спірних періодах, на якій системі оподаткування перебував платник, чи відносився платник до осіб, які звільняються від 
сплати єдиного внеску. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішуючи спірні відносини між сторонами, суд першої інстанції виходив із того, що позивач з 27.09.1999р. по 11.11.2019р. був зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що свідчать відомості із ЄДР. Обов`язком зареєстрованого суб`єкта підприємницької діяльності є сплата єдиного страхового внеску у розмірі та у строки, які визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Встановивши те, що позивачем вказаний обов`язок не було виконано, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність винесення відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилався на таке. Так, за його позицією Закон № 2464-VI не містить норм щодо обов`язку фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний внесок у разі, коли такою особою фактично не ведеться підприємницька діяльність. Крім цього, як зазначав позивач, відповідачем була порушена процедура, яка передує прийняттю Вимоги, оскільки, за його позицією, контролюючий орган був зобов`язаний провести відповідну перевірку, дослідити бухгалтерські та інші документи, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких відповідно до закону нараховується внесок. Також, за позицією позивача, відповідачем порушено процедуру формування та направлення вимоги, оскільки за розрахунками відповідача заборгованість виникла з січня 2017 року, а вимогу було сформовано лише 13 серпня 2019 року, що суперечить Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449. Зазначаючи те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки вказаним аргументам, позивач просить його апеляційну скаргу задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність і  обґрунтованість.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності (фізична особа-підприємець) з 27.09.1999р. по 11.11.2019р., що підтверджується інформацією з ЄДР.
13.08.2019р.  ГУ ДФС у Запорізький області винесено вимогу №Ф-3535-56 про сплату боргу (недоїмки) за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 23785 грн. 08 коп.
Згідно складеного розрахунку заборгованість по єдиному внеску виникла за 2017 рік – 8448,0грн.; за 2018 рік – 9828,72грн.; за 2019 рік – 5508,36грн.
Правомірність та обгрунтованість вказаної вимоги є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на таке.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Отже фізична особа-підприємець, яка в силу положень ст..50 Цивільного кодексу України визначається як особа, яка здійснює своє право на підприємницьку діяльність, є платником єдиного внеску.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно положень п.3 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали прощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску
Отже фізична особа, яка зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності є платником єдиного внеску, при цьому, враховуючи положення Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", незалежно від того чи отримує вона дохід від такої діяльності чи ні. 
З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість аргументів позивача про те, що у фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування та не отримує дохід (не здійснює підприємницьку діяльність), не виникає обов`язку сплачувати єдиний внесок.
Суд апеляційної інстанції, встановивши те, що позивача зареєстровано суб`єктом підприємницької діяльності з 27.09.1999р., тобто до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», враховуючи правову позицію, яка сформована Великою Палатою Верховного Суд у справі №260/81/19 (постанова від 01 липня 2020 року), здійснив перевірку підстав набуття позивачем статусу суб`єкта підприємницької діяльності, з урахуванням положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», який набув чинності з 01.07.2004р.
Так надана Департаментом реєстраційних послуг виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області інформація свідчить про те, що 29.03.2006р. фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 особисто надано реєстраційну картку (ф.10) для включення відомостей про фізичну особу до ЄДР.
Отже позивач є зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності у встановленому законом порядку.
Ураховуючи правову позицію, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2020р. (справа №480/4656/18), у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), у постанові від 4 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), судом апеляційної інстанції також з`ясовано чи перебував позивач у трудових відносинах у спірному періоді (2017-2019рр.) та чи сплачувався роботодавцем єдиний внесок за свого працівника. Таких обставин у цій справі встановлено не було.
Отже встановлені у цій справі обставини не дають підстав для висновку про те, що позивач у 2017-2019 роках не був суб`єктом справляння єдиного внеску.
Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 зазначеного Закону недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Частинами 3 та 4 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Отже, враховуючи наявність у позивача недоїмки по сплаті єдиного внеску, відповідачем правомірно сформовано та направлено позивачу оскаржувані вимоги.
Щодо аргументів позивача про донарахування сум єдиного внеску без проведення перевірки, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953, затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка є чинною на час виникнення спірних відносин між сторонами.
          Ця Інструкція визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.
          Відповідно до п.3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
          дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;
          платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
          платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
          Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.
          У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):
          платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);
          платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
За приписами пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.
Отже вимога надсилається не лише у випадку, якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску, що передбачає необхідність направлення такої вимоги після вручення акту перевірки та розгляду заперечень, а і у випадку, зокрема, якщо страхувальник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску, що підтверджується обліковими даними з інформаційної системи фіскального органу.
Щодо аргументів позивача про порушення відповідачем терміну направлення вимогу про сплату боргу, слід зазначити те, що у відповідності до ч.16 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне значити те, що саме по собі не дотримання контролюючим органом строків направлення вимоги про сплату боргу не може свідчити про її необґрунтованість та не може звільняти платника від обов`язку сплачувати ЄСВ.
Отже, проаналізувавши встановлені обставини справи, дослідивши аргументи позивача, з якими останній пов`язує незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року по справі №280/1291/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступна та резолютивна частини проголошені 15.10.2020р.
          Повне судове рішення складено 16.10.2020р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк