Постанова
Іменем України

20 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 1519/2-5133/11
провадження № 61-21037св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: підрозділ виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Укрспецреалізація»,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:  ОСОБА_2 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ланський Анатолій Вікторович, публічне акціонерне товариство «Сведбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Омега Банк», ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 24 квітня 2017 року у складі судді Мазун І. А. та постанову Одеського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,
 
у справі за позовом   ОСОБА_5 до підрозділу виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Укрспецреалізація», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ланський Анатолій Вікторович, публічне акціонерне товариство «Сведбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Омега Банк», ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , про визнання прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна недійсними.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2011 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до підрозділу виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ТОВ «Торговий дім Укрспецреалізація», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ланський А. В., ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , про визнання прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна недійсними.
  
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_5 зазначала, що їй стало відомо, що 10 грудня 2010 року відбулися прилюдні торги, проведені ТОВ «Торговий дім Укрспецреалізація», з реалізації нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована та проживає позивач. ОСОБА_5 не було відомо про проведення прилюдних торгів. Крім того, позивач вказувала, що торги відбулися за адресою: АДРЕСА_2 , тобто, за місцем знаходження ТОВ «Торговий дім Укрспецреалізація», а не за місцем проживання, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, що є порушенням пункту 1.3 Положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна. Також ОСОБА_5 вказувала, що вона не була ознайомлена із висновком експерта, їй не було надано копію акта про проведення прилюдних торгів, що позбавило позивача права прийняти участь в проведенні торгів, оскаржити торги в судовому порядку. Крім того, позивач зазначала, що у реалізованій на прилюдних торгах квартирі зареєстрована неповнолітня дитина, права якої на частку цієї квартири також є порушеними.
 
Позивач просила визнати недійсними прилюдні торги від 27 грудня 2010 року з реалізації нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням наслідків недійсності.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2017 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_5 було залишено без задоволення.
 
Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що при проведенні прилюдних торгів 27 грудня 2010 року по реалізації квартири АДРЕСА_3 підрозділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області та ТОВ «Торговий   дім Укрспецреалізація» не було допущено порушень діючого законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2019 року до Верховного Суду,  ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким визнати прилюдні торги недійсними.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Малиновського районного суду м. Одеси.
 
11 серпня 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що у квартирі зареєстрована неповнолітня дитина, права якої на частку цієї квартири є порушеними; ОСОБА_5 не була ознайомлена із оцінкою майна, переданого на реалізацію; торги відбулися за місцезнаходженням ТОВ «Торговий дім Укрспецреалізація», а не за місцем проживання, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, що є порушенням пункту 1.3 Положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна.
 
У касаційній скарзі зазначається, що судами попередніх інстанції неправильно застосовано пункт 5 частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2018 року № 1255-IV щодо можливості реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин вказана норма не існувала.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не надіслали відзив на касаційну скаргу.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що 20 жовтня 2006 року між АКБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК», ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, згідно якому ОСОБА_5 та ОСОБА_3 передали в іпотеку АКБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК», правонаступником якого в подальшому стало ПАТ «Сведбанк», квартиру АДРЕСА_3 в якості забезпечення кредитного договору № 030/10.06/88-191 КЛ, укладеного 20 жовтня 2006 року між ОСОБА_6 та АКБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» (т. 1 а. с. 50, 51).
 
26 червня 2008 року ВАТ «Сведбанк» на адресу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором від 20 жовтня 2006 року № 030/10.06/88-191 КЛ та попереджено, що у разі невиконання даної вимоги у вказаний строк, на підставі статті 35 Закону України «Про іпотеку», банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки (т. 1. а. с. 47).
 
26 березня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. вчинено виконавчий напис № 3758, згідно якого, в порядку стягнення заборгованості в розмірі 64 958,00 дол. США, що еквівалентно 500 181,53 грн, запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 176).
 
30 липня 2010 року до підрозділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області звернулося ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК», із заявою про відкриття виконавчого провадження по виконавчому напису, вчиненому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. та стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 64 958, 64 дол. США, що еквівалентно 500 181,53 грн та 5 080 грн за оплату послуг приватного нотаріуса за здійснення виконавчого напису (т. 1 а. с. 175).
 
02 серпня 2010 року головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області   Кудіновичем О. В. відкрито виконавче провадження № 20607889 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Іллічової Н. А. № 3758, виданого 26 березня 2009 року, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , за рахунок реалізації якої погасити вимоги ВАТ «Сведбанк» у розмірі 505 261,53 грн. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена сторонам виконавчого провадження та отримана ОСОБА_3 09 серпня 2010 року (т. 1 а. с. 177 - 179, 186).
 
17 серпня 2010 року постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Кудіновича О. В. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 (т. 1 а. с. 181).
 
Постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Кудіновича О. В. від 18 серпня 2010 року призначено судову експертизу, проведення якої доручено ТОВ «Інтер-Консалт-Плюс» з виконанням судовим експертом Рапачем К. В. з питання визначення ринкової вартості арештованого майна, належного ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а саме квартири АДРЕСА_3 . Копія вказаної постанови направлена сторонам виконавчого провадження (т. 1 а. с. 182, 183).
 
В матеріалах справи наявний висновок ТОВ «Інтер-Консалт-Плюс» від 20 серпня 2010 року № 66/10 про проведення судової будівельно-технічної експертизи по визначенню ринкової вартості квартири АДРЕСА_3 , яка складає 249 333,00 грн (т. 2 а. с. 105).
 
25 серпня 2010 року листом підрозділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області   позивача повідомлено про те, що відповідно до експертного висновку ринкова вартість   квартири АДРЕСА_3 складає 249 333,00 грн та роз`яснено, що сторони виконавчого провадження можуть з ним ознайомитися, а також мають право оскаржити оцінку майна до суду.
 
Відповідно до договору № 0-16030 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 30 вересня 2010 року, укладеного між підрозділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області та ТОВ «Торговий дім Укрспецреалізація», відділ передає спеціалізованій організації нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_3 , а спеціалізована організація надає послуги з організації та проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами України, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (т. 1 а. с. 95 - 97).
 
На запит підрозділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 19 листопада 2010 року КП ЖКС «Черьомушки» надало довідку від 02 грудня 2010 року про те, що у квартирі АДРЕСА_3 зареєстрована ОСОБА_5 (т. 1 а. с. 189, 190).
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений Розділом V Закону України «Про іпотеку».
 
Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
 
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).
 
Згідно статті 41 Закону України «Про іпотеку» (у редакції станом на 12 жовтня 2010 року) реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Організація продажу предмета іпотеки покладається на спеціалізовані організації, які залучаються на конкурсній основі органами державної виконавчої служби. Право вибору спеціалізованої організації належить іпотекодержателю. Реалізація предмета іпотеки здійснюється у населеному пункті за місцем його розташування, а якщо предмет іпотеки перебуває за межами населеного пункту, його реалізація здійснюється у найближчому населеному пункті або районному центрі на території, на яку поширюються повноваження відділу державної виконавчої служби, на виконанні якого перебуває рішення суду, або виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Згідно пунктів 3.11, 4.12 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, яке діяло на момент спірних правовідносин, спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна. Прилюдні торги можуть бути припинені і майно знято з продажу в разі невиконання правил проведення прилюдних торгів, передбачених цим Положенням. У цьому разі наступні прилюдні торги провадяться в порядку, визначеному цим Положенням.
 
01 жовтня 2010 року ТОВ «Торговий дім Укрспецреалізація» повідомило сторони виконавчого провадження, в тому числі і позивача про те, що прилюдні торги по реалізації арештованого майна, що є предметом іпотеки, належного в рівних долях ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а саме - двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , призначені на 20 жовтня 2010 року об 11:00 год за адресою: АДРЕСА_2 . Вказано стартову (початкову) ціну лоту, яка складає 249 333,00 грн без ПДВ. Про вказане свідчить реєстр поштових відправлень від 04 жовтня 2010 року (т. 1 а. с. 98, 99).
 
Відповідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про іпотеку» спеціалізована організація не пізніше ніж за 15 днів до дня початку прилюдних торгів публікує за місцезнаходженням предмета іпотеки принаймні в двох місцевих друкованих засобах масової інформації повідомлення про проведення прилюдних торгів. У повідомленні зазначається інформація про день, час, місце проведення прилюдних торгів, опис предмета іпотеки, що підлягає продажу, місце, де можна отримати додаткову інформацію про умови проведення прилюдних торгів та іншу необхідну інформацію.
 
Відомості про призначення прилюдних торгів на 20 жовтня 2010 року о 11:00 год розміщені на спеціалізованому сайті Міністерства юстиції України та в двох засобах масової інформації (т. 1 а. с. 207, 209).
 
Однак, 20 жовтня 2010 року прилюдні торги не відбулися у зв`язку із відсутністю купівельного попиту, на підставі чого 04 листопада 2010 року був складений акт переоцінки майна, після чого вартість спірної квартири складала 186 999,75 грн (т. 1 а. с. 101).
 
10 грудня 2010 року ТОВ «Торговий дім Укрспецреалізація» повідомило сторони виконавчого провадження про призначення на 27 грудня 2010 року о 11:00 год прилюдних торгів з реалізації двокімнатної квартири АДРЕСА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначено стартову (початкову) ціну лоту - 186 999,75 грн без ПДВ (т. 1 а. с. 102). Про вказане було повідомлено позивача та також інших учасників виконавчого провадження, про що свідчить реєстр поштових відправлень від 14 грудня 2010 року (т. 1 а. с. 103). Крім того, повідомлення про проведення 27 грудня 2010 року о 11:00 год прилюдних торгів розміщені на спеціалізованому сайті Міністерства юстиції України та в двох засобах масової інформації (т. 1 а. с. 11, т. 2 а. с. 10 - 12).
 
24 грудня 2010 року ОСОБА_2 подав заяву про участь у прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна (т. 1 а. с. 105).
 
Відповідно до статті 45 Закону України «Про іпотеку» прилюдні торги проводяться прозоро. Спеціалізована організація забезпечує кожного учасника прилюдних торгів правилами проведення прилюдних торгів до їх початку. Будь-який учасник може бути покупцем предмета іпотеки, якщо він запропонує найвищу ціну. Якщо покупцем є іпотекодержатель, він зобов`язаний сплатити лише різницю між запропонованою ним ціною і розміром невиконаного основного зобов`язання. Прилюдні торги проводяться принаймні за умови присутності одного учасника. У разі участі у прилюдних торгах одного покупця майно може бути придбане ним за початковою ціною.
 
Згідно протоколу № 0-16030 проведення прилюдних торгів по реалізації майна, що є предметом іпотеки, яке належить ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 27 грудня 2010 року, а саме - двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , переможцем торгів став ОСОБА_2 , ціна продажу - 186 999,75 грн, які, за винятком 4 986, 66 грн раніше внесеного гарантійного внеску, у розмірі 182 013,09 грн останній сплатив згідно квитанції від 27 грудня 2010 року № 116 (т. 1 а. с. 108, 109).
 
28 грудня 2010 року старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Щегловою Є. В. складено акт про реалізацію предмета іпотеки. Вказаний акт затверджено начальником підрозділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області 28 грудня 2010 року (т. 1 а. с. 215). Копію вказаного акта було направлено сторонам виконавчого провадження 28 грудня 2010 року (т. 1 а. с. 216).
 
Згідно вимог статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 02 серпня 2010 року) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.
 
Судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що всі документи, які приймалися підрозділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, направлялися позивачу за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать також журнали реєстрації вихідної кореспонденції підрозділу. 
 
Вся кореспонденція, направлена позивачу, поверталася з відміткою поштового відділення зв`язку «у зв`язку із закінченням строку зберігання», про що свідчать конверти, копії яких знаходяться в матеріалах справи.
 
Відповідно до свідоцтва від 28 грудня 2010 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланським А. В. на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником підрозділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області 28 грудня 2010 року посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , яка перебуває під обтяженням (забороною відчуження), що раніше належало ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 05 березня 2001 року за реєстровим номером 8-685, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 23 березня 2001 року в книзі № 397 на сторінці 140, номер запису 135, реєстраційний номер 16384205 (т. 1 а. с. 133). 
 
Оскільки ТОВ «Торговий дім Укрспецреалізація» на час проведення торгів знаходилося за адресою: АДРЕСА_2 , торги відбулися саме за цією адресою, що відповідає вимогам статті 41 Закону України «Про іпотеку».
 
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2016 року (справа № 1519/21953/12) залишено без змін рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_7 до ПАТ «Омега Банк» (треті особи - ОСОБА_2 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Н. А.) про визнання договору іпотеки недійсним та скасування виконавчого напису, було відмовлено. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що згідно довідки КП ЖКС «Черьомушки» про склад сім`ї № 351 від 20 березня 2014 року малолітня дитина ОСОБА_7 була вписана в картку матері ОСОБА_5 у спірну квартиру з дня народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), виписана за заявою матері ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована знову з матір`ю 07 листопада 2012 року. Судом встановлено, що іпотекодавці ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про проведення прилюдних торгів були сповіщені, а у пункті 3.1 договору іпотеки від 20 жовтня 2006 року, укладеного між АКБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК», ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , іпотекодавці засвідчили, що на предмет іпотеки у третіх осіб прав немає, а також, що вказаний правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних дітей. Іпотекодавці засвідчили, що за адресою місцезнаходження нерухомого майна не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинні утримувати іпотекодавці, а також, відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування нерухомим майном - предметом іпотеки. Таким чином, позивач, власноруч підписавши договір іпотеки, підтвердила те, що укладанням цього договору не порушенні права дітей, зокрема, права її дочки ОСОБА_7 .
 
Щодо доводів про неможливість реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, то позивач оскаржувала вказаний виконавчий напис і їй було відмовлено в позові.
 
Враховуючи вищезазначене, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що при проведенні прилюдних торгів 27 грудня 2010 року по реалізації квартири АДРЕСА_3 не було допущено порушень законодавства.
 
Отже, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах рішень судів попередніх інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. 
 
Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
 
ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 24 квітня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Судді: 	А. І. Грушицький 	
 	    І. В. Литвиненко	
 	    І. М. Фаловська