ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/11874/16                                                             Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                                                       Бєлової Л.В. 
суддів:                                                                                           Аліменка В.О.,
                                                               Безименної Н.В.   

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року (справу розглянуто у порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Голдберрі» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року позивач,   Товариство з обмеженою відповідальністю «Голдберрі», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення від 03.03.2016 № 0001351303, прийняте Державною податковою інспекцією в Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права. 
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що оскільки за періоди з 21.11.2014 по 20.01.2015 та з 21.01.2015 по 10.02.2015 сплата єдиного соціального внеску на відповідний рахунок не була здійснена в термін, визначений Законом № 2464, в ІКП виникла недоїмка, на підставі якої було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення. 
У тексті апеляційної скарги відповідач просить здійснювати розгляд справи у відкритому судовому засіданні. 
Щодо заявленого відповідачем клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів,  враховуючи  обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю сторін у відкритому судовому засіданні.
Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Голдберрі» є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно наступних платіжних доручень позивачем сплачено єдиний соціальний внесок на рахунок № НОМЕР_1, отримувач - ДПІ у Голосіївському районі, а саме:
від 20.11.2014 № 8 в сумі 79250,66 грн за 1 половину листопада 2014 року (а.с. 51);
від 20.11.2014 № 9 в сумі 3126,61 грн за жовтень 2014 року (а.с. 52);
від 04.12.2014 № 23 в сумі 81875,42 грн за 2 половину листопада 2014 року (а.с. 53);
від 17.12.2014 № 28 в сумі 88295,76 грн за 1 половину грудня 2014 року (а.с. 54).
16.01.2015 позивач звернувся до ДПІ у Голосіївському районі з листом від 15.01.2015 № 16-01-1, у якому просив перерахувати помилково сплачені суми єдиного внеску згідно платіжних доручень від 20.11.2014 № 8 та № 9, від 04.12.2014 № 23, від 17.12.2014 № 28, на рахунок ДПІ у Солом`янському районі (а.с. 19-20).
Також, листом від 16.01.2015 № 16/01-2 позивач повідомив ДПІ у Солом`янському районі про помилкову сплату єдиного внеску на рахунок ДПІ у Голосіївському районі (а.с. 21-22). 
03.03.2016 ДПІ у Солом`янському районі прийнято рішення № 0001351303 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким визначено позивачу штраф у сумі 50814,38 грн та нараховано пеню у розмірі 7200,92 грн.
Не погодившись з рішенням контролюючого органу, позивач розпочав процедуру його адміністративного оскарження, проте рішеннями Головного управління ДФС у м. Києві від 14.04.2016 № 8896/10/26-15-10-02-16 (а.с. 23-26) та Державної фіскальної служби України від 16.06.2016 № 13613/10/26-15-10-02-16 (а.с. 33-38) скарги ТОВ «Голдберрі» залишені без задоволення, а рішення ДПІ у Солом`янському районі від 03.03.2016 № 0001351303 - без змін.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення контролюючого органу протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що дії позивача не містять ознак бездіяльності при сплаті єдиного внеску та не можуть бути підставою для висновку про порушення вимог пункту 8 статті 9 Закону N 2464-VI, а відтак і для застосування штрафу та нарахування пені відповідно до частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 вказаного Закону.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частина перша статті 43  Бюджетного кодексу України  визначає, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.
Згідно з частиною п`ятою статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1  Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частинами шостою, восьмою, одинадцятою статті 9 вищевказаного Закону передбачено, що для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску;
Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з положенням про рух коштів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Положеннями пункту 6 частини одинадцятої статті 25 Закону N 2464-VI визначено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум.
Згідно з пунктами 1.1., 2.1., 2.2. 3.1. Положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів, Міністерства фінансів України №493/815 від 19.09.2013 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), це Положення розроблено відповідно до статей  8,  9,  11,  25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  з метою регламентування руху коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) та фінансових санкцій (штрафів та пені), що застосовуються згідно із Законом, на рахунках, відкритих в органах Державної казначейської служби України відповідно до вимог законодавства.
Державна фіскальна служба України (далі - ДФС) та її територіальні органи в областях, місті Києві, Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міста Києва), районах у містах, об`єднані та спеціалізовані державні податкові інспекції ДФС (далі - територіальні органи ДФС) відкривають в органах Казначейства небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 "Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування" (далі - рахунок 3719) для зарахування та розподілу страхових коштів.
Рахунки 3719 відкриваються в розрізі категорій платників, визначених Законом.
Рахунки 3719 відкриваються ДФС на балансі Державної казначейської служби України (далі - Казначейство) та територіальним органам ДФС - на балансі головних управлінь Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - Головні управління Казначейства).
Відкриття рахунків 3719 здійснюється на підставі заяв ДФС і територіальних органів ДФС та інших документів у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики.
Розрахунково-касове обслуговування ДФС та територіальних органів ДФС здійснюється органами Казначейства відповідно до умов договорів між органами Казначейства і власниками рахунків згідно з вимогами порядку, визначеного центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики.
Страхові кошти, що сплачуються страхувальниками, зараховуються на рахунки 3719, відкриті на ім`я територіальних органів ДФС в управліннях (відділеннях) Казначейства.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує, що позивачем у встановлені Законом № 2464-VI строки сплачено суми єдиного внеску, однак вважає, що помилкова сплата на неналежний рахунок є підставою для застосування штрафних санкцій та нарахування пені.
В той же час, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно зазначено, що суми єдиного внеску зараховуються на єдиний казначейський рахунок - 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування».
Тому помилкова сплата єдиного внеску на інший розрахунковий рахунок, за умови зарахування коштів на єдиний казначейський рахунок - 3719, не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений Законом строк, а відтак і для застосування відповідальності за несвоєчасне перерахування єдиного внеску.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 813/1860/16. 
Відповідно до частини п`ятої  статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач своєчасно здійснив перерахування єдиного внеску, проте помилково перерахував єдиний внесок на рахунок НОМЕР_1 замість належного рахунку НОМЕР_2 , та враховуючи, що ним була подана заява про зарахування таких коштів на відповідний рахунок, то застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску є необґрунтованим, оскільки дії позивача не містять ознак бездіяльності при сплаті єдиного внеску та не можуть бути підставою для висновку про порушення вимог пункту 8 статті 9 Закону N 2464-VI, а відтак і для застосування штрафу та нарахування пені відповідно до частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 вказаного Закону.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року. 
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Голдберрі» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та рішення. 
Згідно з положеннями  ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року - залишити без задоволення. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року - залишити без змін. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.
Повний текст постанови складено 21.10.2020.

Головуючий суддя                                                                                                                                              Л.В. Бєлова 

Судді                                                                                                                                                                                          В.О. Аліменко, 

                                                                                                     Н.В. Безименна