Ухвала
Іменем України
07 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 760/21659/19
провадження № 61-15476ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,               Зайцева А. Ю.,
розглянув касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Житлової комісії гарнізону м. Київ, третя особа – Об`єднана житлова комісія військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського КЕУ Міністерства оборони України, Житлової комісії гарнізону м. Київ, у якому просив включити полковника запасу ОСОБА_1 зі складом сім`ї дві особи до списку військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Києва з 19 листопада 1992 року.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України починаючи з 30 червня 1992 року. Після закінчення Національної академії оборони України був призначений наказом Міністра оборони України від 02 вересня 2002 року №051Р до військової частини НОМЕР_1 , де служив до звільнення, житлом не забезпечувався. На час подачі позову позивач перебуває на квартирному обліку складом сім`ї 2 особи (він та донька) у житловій комісії військової частини НОМЕР_1 у загальній черзі Київського гарнізону з 03 березня 1995 року, а також у списках осіб, які користуються правом першочергового отримання житла з 24 вересня 2009 року.
Позивач зазначав, що 04 січня 2019 року звернувся до житлової комісії гарнізону м. Києва, Київського КЕУ Міністерства оборони України із заявою щодо зміни дати постановки на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 19 листопада 1992 року, та рішенням Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин від 16 січня 2019 року, оформлене протоколом №13, йому змінено дату постановки на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 19 листопада 1992 року. Витяг з протоколу №13 від 16 січня 2019 року був направлений до Київського КЕУ для внесення змін до другого примірника квартирної справи, однак зміни внесені не були, а на запит його адвоката надійшла відповідь від 13 червня 2019 року №517/4118 про те, що зміни до другого примірника квартирної справи не внесені, оскільки правові підстави для позитивного розгляду зміни дати зарахування на квартирний облік військовослужбовців, осіб звільнених в запас або відставку, які були зараховані на квартирний облік в період з 03 березня 1995 року по теперішній час на більш ранню дату зарахування відсутні відповідно до ст. 58 Конституції України. 
Позивач вважав, що такі дії відповідачів суперечать положенням Конституції України та Житлового Кодексу УРСР.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року позов задоволено. Зобов`язано Київське КЕУ Міністерства оборони України, Житлову комісію гарнізону м. Києва включити ОСОБА_1 зі складом сім`ї дві особи до списку військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов у гарнізоні м. Києва, з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 19 листопада 1992 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року апеляційну скаргу Київського КЕУ Міністерства оборони України залишено без задоволення. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року залишено без змін.
21 жовтня 2020 року засобами поштового зв`язку Київське КЕУ Міністерства оборони України звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2020 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: доплати судового збору.
20 листопада 2020 року Київським КЕУ Міністерства оборони України, вимоги ухвали Верховного Суду від 02 листопада 2020 року виконано.
Касаційна скарга, мотивована тим, що позивач проходив військову службу з 1992 року до 2002 рік у Львівському гарнізоні, з 2002 по 2013 роки у Київському гарнізоні. 
Відповідно до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року, висновку Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 28 листопада 2008 року та листа Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України №303/4/1129 від 11 травня 2019 року військовослужбовці зараховувалися на квартирний облік без збереження попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, тобто відсутні правові підстави для зарахування позивача на квартирний облік раніше 03 березня 1995 року.
Підставою касаційного оскарження судових рішень відповідач, вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (п. 3 ч. 2 статті 389 ЦПК України). 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Стаття 22 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. При цьому згідно з частиною третьою цієї статті при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадянин не може бути обмежений або привілейований у своїх конституційних правах та свободах за ознакою місця проживання або іншими ознаками відповідно до статті 24 Конституції України.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону (частина друга статті 47 Конституції України).
Однією з гарантій соціального захисту військовослужбовців є право на забезпечення їх та членів їхніх сімей жилими приміщеннями, закріплене частиною першою статті 31 Житлового кодексу Української РСР (далі — ЖК Української РСР), відповідно до якої громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Відповідно до частини першої статті 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Згідно з частинами першою, четвертою статтею 43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
В абзаці четвертому статті 43 ЖК УРСР зазначено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Суть цього положення не змінювалась у період із 19 листопада 1992 року (взяття на облік позивача) по сьогоднішній день.
Зазначені норми є загальними до житлових правовідносин.
Разом з тим, права військовослужбовців регулюються й іншими нормами матеріального права, як спеціальними нормами, зокрема Положенням про   порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року N220, який наказом Міністерства оборони України № 20 від 03 лютого                   1995 року викладено у новій редакціїї, та який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства оборони N 577 від 06 жовтня 2006 року
Наказ Міністра оборони України № 577 втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737                        «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями».
Також права військовослужбовців регулюються Законом України                          від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з абзацом першим пункту 1 статті 12 Закону України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до абзацу сьомого пункту 1 цієї статті порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищезазначеного пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 03 серпня 2006 року № 1081 затвердив Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Пункт 4 цього порядку, зокрема, передбачає, що центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронні органи спеціального призначення, Держспецтрансслужба та Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом.
У пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону про внесення змін до статті 12 зазначено – військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.
Абзац 4 пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону про внесення змін до статті 12 покладає зобов`язання на Кабінет Міністрів України забезпечити перегляд і скасування міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону. На виконання цієї вимоги, з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства оборони України у відповідність із чинним законодавством, був виданий Наказ Міністра оборони України № 577.
Спеціальним чинним нормативним актом, що регулює прийняття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, є також Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року №737 (далі – Інструкція № 737).
Пункт 2.15. Інструкції № 737 встановлює, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем проходження служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
Відтак, на час звернення позивача з заявою про визначення дати квартирного обліку нормативно правові акти забезпечували збереження за військовослужбовцем прав на знаходження на квартирному обліку з дати первинної постановки на такий облік.
Оскільки, наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, на який посилалась Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України у відповіді від 13 червня 2019 року №517/4118, втратив чинність, а тому оскаржувані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби.
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 760/9507/15-ц, від 07 червня 2018 року по справі № 362/4273/17, від 27 вересня 2018 року по справі № 362/4307/17,від 22 листопада 2018 року по справі № 362/6383/16-ц, від 18 березня 2019 року по справі № 285/3566/17, від 20 березня 2019 року по справі                             № 760/750/16-ц, від 04 листопада 2019 року по справі № 362/776/19, від 22 травня 2020 року по справі № 569/13485/17, від 05 серпня 2020 року по справі № 552/7905/17.
Таким чином, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вказані обставини порушують права позивача, а дії відповідача не відповідають вимогам нормам Конституції України та житлового законодавства.
Судом апеляційної інстанції враховано, що наказ Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року на який посилається Київське КЕУ, як на підставу відмови позивачу у подальшому був визнаний таким, що втратив чинність.
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України                  суд у порядку, передбаченому частинами першою, другою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою та якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
Із оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Доводи касаційної скарги Київського КЕУ Міністерства оборони України не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, вони були предметом розгляду  судами попередніх інстанцій та зводяться лише до переоцінки доказів.
Керуючись пунктом 5 частини другої 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Житлової комісії гарнізону м. Київ, третя особа Об`єднана житлова комісія військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин про зобов`язання вчинити певні дії.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:	М. Є. Червинська 	
   	С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев