ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/947/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                         судді-доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                   суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року у справі № 340/947/20 (суддя І інстанції - Жук Р.В.)

за позовом ОСОБА_1   до Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області    про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення двадцять третьої сесії сьомого скликання Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 21.02.2020 № 641,  яким відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту;
- зобов`язати Дмитрівську сільську раду Знам`янського району Кіровоградської області повторно, з урахуванням висновків суду по справі, розглянути клопотання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 - про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2.00 га для ведення особистого селянською господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту, бажане місце розташування яких зазначено на графічному матеріалі доданого до клопотання.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 травня  2020 року адміністративний позов задоволений.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні  позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги серед іншого зазначає, що на земельну ділянку, зазначену на графічних матеріалах позивача щодо бажаного її місця розташування, не зареєстровано право комунальної власності за Дмитрівською сільською радою, оскільки вказана земельна ділянка залишилася в колективній власності колишнього КСП АТ «Колос», тому відповідач не має повноважень щодо розпорядження нею. Вказує, що рішення № 641 від 21.02.2020 прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Позивач звернулася до Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області з клопотанням  від 15.01.2020,  яким просила надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. До клопотання позивачем додані  графічні матеріали щодо бажаного розташування земельної ділянки. (а.с. 9-10).

Дмитрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області рішенням 23 сесії сьомого скликання від 21.02.2020 № 641 за результатами розгляду клопотання позивача вирішила, відмовити останній у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області (а.с. 11).

Зі змісту вказаного рішення слідує, що підставою для відмови у наданні дозволу відповідачем є те, що за сільською радою не зареєстровано право комунальної власності на зазначену в графічних матеріалах з бажаним місцем розташування земельну ділянку, оскільки вона відноситься до земель колективної власності колишнього сільськогосподарського підприємства АТ «Колос», на підставі державного акту на право колективної власності на землю, який  не скасований та знаходиться у правонаступника даного підприємства, що унеможливлює розпорядження сільською радою земельною ділянкою у відповідності до норм чинного законодавства та свідчить про невідповідність  місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам законів та прийнятих  відповідно до них нормативно- правових актів.

Позивач звернулась з позовом до суду, оскільки вважає, що оскаржуваним  рішенням № 641 від 21.02.2020 її права порушені.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийнята без достатніх на те правових підстав, оскільки  земельна ділянка не перебуває у колективній власності колишніх колективних сільськогосподарських підприємств внаслідок минулих реорганізацій власника земельної ділянки та змін законодавства, а право розпорядження земельною ділянкою перейшло до відповідача. Тому рішенням № 641 від 21.02.2020  підлягає визнанню протиправним із зобов`язанням відповідача повторно розглянути питання про надання дозволу з огляду на те, що жодного з передбачених законодавством рішень за наслідками розгляду заяви не  прийнято.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Відповідно до    статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Згідно з частиною 1   статті 3 Земельного кодексу України   земельні відносини регулюються   Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з п. «а» частини 2   статті  22 Земельного кодексу України   до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).
За правилами пункту «а» частини третьої   статті 22 Земельного кодексу   землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Частиною 3   статті 78 Земельного кодексу України   визначено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
На підставі частини 1   статті 84 Земельного кодексу України   встановлено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Згідно з частиною 1   статті 123 Земельного кодексу України   надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється зокрема органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Правилами частини 1   статті 81 Земельного кодексу України   передбачено підстави набуття громадянами України права власності на земельні ділянки, а саме згідно пунктом «б» вказаної норми визначено, що такою підставою набуття права власності є безоплатна передача із земель державної і комунальної власності.
Відповідно до ч. ч. 1, 2   статті 116 Земельного кодексу України   громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно з ч. 3-4   статті 116 Земельного кодексу України   безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Отже законодавцем гарантовано право безоплатної передачі земельної ділянки громадянину у власність, зокрема, у межах норм безоплатної приватизації, порядок проведення якої регламентовано положеннями   ст. 118 Земельного кодексу України.
Положеннями   статті 118 Земельного кодексу України   визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених   статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

При цьому згідно ч. 7   ст. 118 Земельного кодексу України   відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених   статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Відповідно до п. «а», «б» ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ст. 122 Земельного кодексу України).
За приписами    статті 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"   рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до п. 34 ч. 1    статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування"   вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Відтак, наведеними нормами законодавцем визначено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадянам та визначені органи, уповноважені розглядати вказані питання.

Враховуючи характер спірних відносин, предметом  у цій   адміністративній справі є встановлення правомірності або неправомірності рішення відповідача № 641 від 21.02.2020, яким відмовлено   позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.
Підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га склад угідь пасовище) для ведення особистого селянського господарства є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів.
Так, позивачу відмовлено в задоволенні його клопотання з обґрунтуванням підстав, а саме: право комунальної власності Дмитрівською сільською радою на земельну ділянку, зазначену на графічних матеріалах щодо бажаного місця розташування земельної ділянки, доданих до клопотання, не зареєстровано, оскільки відноситься до земель, що залишилися в колективній власності колишнього КСП AT «Колос» на підставі державного акту на право колективної власності на землю, який не скасовано та знаходиться у правонаступника даного підприємства, що унеможливлює Дмитрівській сільській раді правомірно зареєструвати право комунальної власності на ці землі та вільно розпоряджатися ними відповідно до вимог чинного законодавства.
Як встановлено під час розгляду справи, акціонерному товариству "Колос" передано на підставі рішення Дмитрівської сільської ради від 07.04.1995 № 18 у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 5599,6 га землі згідно з державним  актом на право колективної власності на землю серії КР -3 № 000022 від      04.05.2000 (а.с. 92-97).
Також встановлено, що право комунальної власності за Дмитрівською сільською радою на земельну ділянку, яка запитується позивачем та   зображена на доданих до клопотання графічних матеріалах, не зареєстровано і ці обставини не були спростовані під час розгляду цієї справи судом. Навпаки, під час розгляду справи встановлено, що запитувана позивачем земельна ділянка входить до складу земельної ділянки   нерозподілених земель колективної власності право власності на яку зареєстровано за іншою особою.
У цьому випадку необхідно виходити з положень   ст. 116 Земельного кодексу України,   якою визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Беручи до уваги, що  на момент подання позивачем відповідного клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності Дмитрівської сільської ради, запитувана земельна ділянка не передавалась у комунальну власність відповідача, а перебувала у власності (постійному користуванні) іншої особи,  а доказів стосовно припинення права власності/користування цією земельною ділянкою не надано, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість висновків відповідача щодо неможливості надання позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою.
Висновок суду першої інстанції про припинення права колективної власності на земельну ділянку, до складу якої входить запитувана позивачем земельна ділянка, у колективного сільськогосподарського підприємства АТ «Колос» внаслідок змін, які відбулись у законодавстві  та, зважаючи на це,  виникнення  права комунальної власності на цю земельну ділянку  у відповідача у справі, який безпідставно відмовив їй у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, колегія суддів вважає помилковим, оскільки відомості щодо припинення речового права на вказану земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному   Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»   не внесені, а з огляду на повноваження   відповідача у справі, який є органом місцевого самоврядування, він не має компетенції встановлювати належного землекористувача земельної ділянки внаслідок минулих реорганізацій власника земельної ділянки, такі повноваження відсутні   й у адміністративного суду   з огляду на положення   ст. 245 КАС України.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що аналіз судом першої інстанції під час розгляду цієї справи обставин переходу права власності на земельну ділянку, до складу якої входить запитувана позивачем земельна ділянка, від власника - АТ «Колос», до його правонаступників,   та надання цим обставинам певної оцінки, свідчить про те, що встановлюючи у цій частині   обставини суд першої інстанції фактично   вийшов за межі спірних правовідносин та за межі компетенції адміністративних судів.

З огляду на дотримання відповідачем у справі під час прийняття оскаржуваного  рішення вимог   ст. 118 Земельного кодексу України, а саме невідповідність місця розташування запитуваної земельної ділянки, яке полягає у тому що запитувана позивачем земельна ділянка входить до складу земельної ділянки що перебуває у власності іншої особи і таке право у встановленому законом порядку не скасовано і не припинено, колегія суддів дійшла висновку про правомірність прийнятого відповідачем рішення № 641  від 21.02.2020.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки,  Дмитрівська сільська рада діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений   Земельним кодексом України. 

За таких обставин колегія судів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми   матеріального права та порушенні норми процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи,  у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду   скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, то відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями  242, 243, 308, 311, 315,  317,  321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дмитрівської сільської рада Знам`янського району Кіровоградської області задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року у справі № 340/947/20 скасувати.

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1   до      Дмитрівської сільської рада Знам`янського району Кіровоградської області про визнання рішення  протиправним та скасування рішення двадцять третьої сесії сьомого скликання Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 21.02.2020 № 641    та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

  Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                            І.В. Юрко