П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/15309/20
Провадження № 22-ц/4815/1210/20

Головуючий у Рівненському міському суді
Рівненської області: суддя Першко О.О.
Ухвалу суду першої інстанції постановлено повним текстом 
поза межами судового засідання 24 вересня 2020 року 
в м. Рівне Рівненської області 

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Маєвського Олексія Анатолійовича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 вересня 2020 року в справі за скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дяденчука Анатолія Івановича на рішення державного виконавця,
в с т а н о в и в:
       У вересні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дяденчук А.І. звернувся із скаргою до суду, де просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Шупік К.В. (далі - державний виконавець РМВ ДВС) №58422435 від 31 липня 2020 року про повернення виконавчого документу стягувачу. 
       Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 вересня 2020 року скаргу повернено заявнику без розгляду. 
       Суд першої інстанції при постановленні ухвали виходив із того, що представником ОСОБА_1 не надано доказів надіслання (надання) скарги на дії державного виконавця іншим учасникам справи (провадження), тобто останній не дотримався вимог ч.ч. 1, 2 ст. 183 ЦПК України, тому це є підставою для повернення скарги без розгляду згідно з ч. 4 зазначеної правової норми. 
На ухвалу суду представником скаржника - адвокатом Маєвським О.А. подано апеляційну скаргу, де покликався на порушення місцевим судом норм процесуального права, які призвели до ухвалення судового рішення, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.
       Обґрунтовуючи допущені порушення вимог процесуального закону, зазначав, що застосована судом ст. 183 ЦПК України належить до ІІІ розділу цього Кодексу, який визначає повноваження суду та встановлює порядок здійснення судочинства щодо справ лише позовного провадження і ця норма права не підлягає застуванню при вирішенні процесуальних питань, пов`язаних із судовим контролем за виконанням судових рішень, врегульованих розділом VII ЦПК України. На переконання заявника, відповідно до ч. 2 ст. 448 ЦПК України саме на суд покладено обов`язок повідомити про подання скарги відповідний орган державної виконавчої служби. 
       З наведених спонукань просив оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
        Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи особи, що падала апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
       Статтею 447 ЦПК України визначено право сторони виконавчого провадження на звернення до суду із скаргою, якщо вона вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, порушено їхні права чи свободи.
       Відповідно до ч.1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
       Так, про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду (ч.2 ст. 448 ЦПК України).
       Між тим, відповідно до абзацу другого ч. 2 ст.183 ЦПК України (зі змінами, внесеними згідно із Законом України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року, який набрав чинності 08 лютого 2020 року) до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
       У поданій до місцевого суду скарзі на рішення державного виконавця представник ОСОБА_1 - адвокат Дяденчук А.І. покликався на протиправність постанови державного виконавця РМВ ДВС від 31 липня 2020 року, прийнятої в рамках виконавчого провадження №58422435 із виконання виданого Рівненським міським судом Рівненської області виконавчого документа №569/20574/14-ц від 02 лютого 2017 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсиббанк" заборгованості за кредитними договорами. 
       Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України "Про виконавче провадження" учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі ст.ст. 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, ст. 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
       Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
       Однак подана до суду першої інстанції скарга не містить доказів її надіслання (надання) іншим учасникам провадження, в рамках якого винесено оскаржувану постанову державного виконавця, зокрема, стягувачу, що є безумовною підставою для повернення цієї скарги без розгляду.
       Повернення скарги без розгляду не позбавляє заявника звернутися до суду повторно після усунення перешкод, які стали підставою для її повернення судом.
Отже, доводи апеляційної скарги законності та обґрунтованості висновку суду попередньої інстанцій не спростовують.
       Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Підставою для залишення оскаржуваного рішення суду без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом попередньої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Маєвського Олексія Анатолійовича залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 вересня 2020 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                         С.В. Хилевич 
Судді:                                         С.В. Боймиструк 
                                                               Н.М. Ковальчук