П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  296/2316/17 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Бондарчук В.В.  
Суддя-доповідач -  Боровицький О. А.   
10 листопада 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Шидловського В.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій незаконними та ззобов`язання виплатити компенсації втрати частини доходів, здійснення обов`язкових доплат до пенсії та проведення перерахунку, 
В С Т А Н О В И В :
у квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив:
- визнати незаконною відмову Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у виплаті компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок призначеної пенсії в сумі 2967,40 грн. з урахуванням вимог статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, доплати за понаднормовий стаж, доплати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" №327 від 23.04.2012 року за період з 13.04.2011 року по 12.12.2016 року та виплатити ОСОБА_1 різницю недоплаченої пенсії за період з 13.04.2011 року по 12.12.2016 року в сумі 8990,08 грн.;
- зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, з урахування вимог ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", здійснювати на його користь виплати належні йому, передбачені законодавством України, доплати до пенсії.
В обґрунтування позову вказав, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира, залишеного в силі рішенням Житомирського апеляційного адміністративного суду 07.02.2017 року, позов ОСОБА_1 було задоволено та вирішено: визнати неправомірними дії Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо проведеного перерахунку пенсії ОСОБА_1 в сторону зменшення, вчиненими на підставі розпорядження №179146 від 06.07.2016 року; зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію в зміненому розмірі відповідно до перерахунку, проведеного на підставі розпорядження №179146 від 06.07.2016 року в частині збільшення його пенсії, установивши її в розмірі 2967,40 грн.; зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплатити ОСОБА_1 різницю недоплаченої пенсії за період з 13.04.2011 року по 12.12.2016 року.
Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 03.10.2017 року позов задоволено частково.
Визнано незаконною відмову Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у виплаті компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 .
Зобов`язано Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок призначеної пенсії в сумі 2967,40 грн. з урахуванням вимог статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, доплати за понаднормовий стаж, доплати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" №327 від 23.04.2012 року за період з 13.04.2011 року по 12.12.2016 року та виплатити ОСОБА_1 різницю недоплаченої пенсії за період з 13.04.2011 року по 12.12.2016 року в сумі 8990,08 грн.
В задоволенні решти позову відмовлено.
Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.
Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
02.11.2020 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі.
Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10.05.2011 року позов ОСОБА_1 задоволено та вирішено: визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Корольовському районі м. Житомира щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", як працюючому пенсіонеру за показниками середньої заробітної плати за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії; зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Корольовському районі м. Житомира здійснити перерахунок ОСОБА_1 відповідно до п.4 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виходячи з показників середньої заробітної плати за календарний рік (2010), що передує року перерахунку пенсії та сплатити різницю недоплаченої пенсії за період з 13.10.2010 по 13.04.2011 року.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира по справі №296/7568/16-а, залишеного в силі рішенням Житомирського апеляційного адміністративного суду 07.02.2017 року, позов ОСОБА_1 було задоволено та вирішено: визнати неправомірними дії Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо проведеного перерахунку пенсії ОСОБА_1 в сторону зменшення, вчиненими на підставі розпорядження №179146 від 06.07.2016 року; зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію в зміненому розмірі відповідно до перерахунку, проведеного на підставі розпорядження №179146 від 06.07.2016 року в частині збільшення його пенсії, установивши її в розмірі 2967,40 грн.; зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплатити ОСОБА_1 різницю недоплаченої пенсії за період з 13.04.2011 по 12.12.2016 року.
Листом №1419/У-11 від 02.09.2016 року Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомляє, що після проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 розмір пенсійної виплати по 2-й групі інвалідності з 13.10.2010 року склав 2963,27 грн., з 01.12.2010 року 2964,95 грн. 01.01.2011 2967,40 грн., з 01.04.2011 2969,54 грн.
У листі №1285/03 від 30.01.2017 року Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомляє, що загальний розмір пенсії ОСОБА_1 станом на 01.03.2017 року становить 2230,59 грн.
В подальшому, згідно листа Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №119/У-8 від 10.03.2017 року нарахована сума доплати пенсії ОСОБА_1 з урахуванням ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду 07.02.2017 року складає 47 955,23 грн. Вказана сума виплачена у березні 2017 року, тобто відразу після набрання законної сили вказаної ухвали суду.
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача, щодо не нарахування та невиплати йому компенсації втрати частини доходів позивач звернувся до суду з позовом.
За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, враховує наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).
Згідно з ст. 1-2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
При цьому, під доходами у Законі №2050-ІІІ розуміють грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно з п. 3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, як, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Відповідно до ст. 4 Закону №2050-ІІІ, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Аналогічні положення закріплені у пунктах 4 та 5 Порядку №159. Зокрема вказаними нормами передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Отже, Закон №2050-ІІІ та Порядок №159 пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.
Частиною 2 статті 46 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Колегія суддів зауважує, що основними умовами для виплати суми компенсації є:
1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії);
2) виплата нарахованих доходів.
При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати здійснюється в день виплати основної суми доходу.
З огляду на викладене, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ, ч. 2 ст. 46 Закону №1058-IV та Порядком №159 компенсація втрати частини доходу (пенсії) у зв`язку з порушенням строків його виплати є порушення встановлених строків виплати нараховананого доходу (пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №522/5664/17 (провадження К/9901/2999/17), від 20.02.2018 у справі №336/4675/17 (провадження №К/9901/23/17), від 05.10.2018 у справі №162/787/16-а (провадження №К9901/33652/18).
Колегія суддів звертає увагу на те, що з 02.03.2015 року частину 3 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" змінено та викладно у наступній редакції: "Відповідно до зазначеного закону пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, щороку здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій через збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу ) в Україні, з якої сплачено страхові внески, порівняно з попереднім роком. Розмір та порядок такого підвищення пенсії визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України. Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.
З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності".
Таким чином, здійснення індексації і перерахунку призначеної пенсії в залежності від зміни прожиткового мінімуму, мінімальної середньої заробітної плати тощо є обов`язком відповідача, покладеним на нього Законом.
З матеріалів справи вбачається, що порушення відповідачем вимог Закону щодо збільшення призначеної пенсії позивачу на підставі ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призвело до недоплати позивачу коштів в сумі 8990,08 грн.
Таким чином, позовні вимоги в частині виплатити ОСОБА_1 різниці недоплаченої пенсії за період з 13.04.2011 року по 12.12.2016 року в сумі 8990,08 грн є обґрунтованими, а тому правомірно задоволені судом першої інстанції.
При цьому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимога позивача про зобов`язання відповідача продовжувати в подальшому перерахунок призначеної пенсії, а також здійснювати на його користь інші обов`язки та належні йому, передбачені законодавством України, доплати до пенсії задоволенню не підлягає, оскільки ставиться вимога на майбутнє. 
Задоволення вимоги позивача в частині зобов`язання провести перерахунок призначеної пенсії та виплатити різницю недоплаченої пенсії автоматично включає в себе обов`язок відповідача проводити таку виплату в подальшому.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2017 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Шидловський В.Б.