ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6435/19                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М. за участю секретаря: Зуєнка Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1   на ухвалу  Окружного адміністративного суду м. Києва від 18  вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1   звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:  
- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру процентів із грошового забезпечення для розрахунку пенсії та щодо обмеження виплати пенсій максимальним розміром протиправними; 
- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату позивачу пенсії з 01.01.2016 у розмірі 80% сум грошового забезпечення у редакції ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", чинної станом на дату призначення пенсії та без обмеження максимальним розміром, у відповідності до довідки Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Київській області від 10.05.2017 №П-2714. 
Рішенням від 05.09.2019 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 80% до 70% сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2016 відповідно до ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб", у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 №103, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. В частині інші позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2019 апеляційну скаргу позивача задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 05.09.2019 - скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо зменшення розміру процентів із грошового забезпечення для розрахунку пенсії та щодо обмеження виплати пенсій максимальним розміром протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести нарахування та виплату позивачу пенсії з 01.01.2016 у розмірі 80% сум грошового забезпечення у редакції ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", чинної станом на дату призначення пенсії та без обмеження максимальним розміром, у відповідності до довідки Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Київській області від 10.05.2017 №П-2714.
08.01.2020 судом видано виконавчий лист.
Представником позивача на адресу суду подано заяву в порядку ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушенням прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У поданій заяві, заявник просив суд:
- визнати бездіяльність ГУ ПУ у Київській області щодо невиконання судового рішення у справі №640/6435/19 в частині невиплати суми підвищення пенсії позивача з січня 2016 року по грудень 2019 року в розмірі 633   338,21грн.;
- зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області виплатити на користь позивача суму підвищення пенсії за період січень 2016 року - грудень 2019 року у розмірі 633   338,21грн.;
встановити строк у один місяць з дня постановлення ухвали, за цією заявою, для подачі ГУ ПФУ у Київській області звіту про її виконання.     
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року заяву залишено без задоволення.
Приймаючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач, по суті є обґрунтуванням збільшених позовних вимог, які виникли у зв`язку зі змінами у законодавстві, що виходить за рамки розгляду даної справи, оскільки спір між сторонами за позовними вимогами заявника був вирішений судом. При цьому, суд звертає увагу, що в разі незгоди з рішенням суб`єкта владних повноважень щодо здійснення обрахунку розміру його пенсії, позивач має право звернутись до суду із позовною заявою про оскарження цього рішення в загальному порядку, а не в межах ст. 383 КАС України, зважаючи на те, що у даній заяві позивач обґрунтовує свої вимоги обставинами, що не були предметом розгляду у даній справі.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просить скасувати ухвалу  суду та ухвалити нову, якою заяву задовольнити.
  На думку скаржника, суд першої інстанції  не врахував, що відповідач, посилається на Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України  від 22 серпня 2018 р. № 649, який у судовому порядку визнаний недійсним у справі № 640/5248/19.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Як вбачається з  матеріалів справи, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2019 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо зменшення розміру процентів із грошового забезпечення для розрахунку пенсії та щодо обмеження виплати пенсій максимальним розміром протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести нарахування та виплату позивачу пенсії з 01.01.2016 у розмірі 80% сум грошового забезпечення у редакції ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", чинної станом на дату призначення пенсії та без обмеження максимальним розміром, у відповідності до довідки Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Київській області від 10.05.2017 №П-2714.
На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2019, 08.01.2020 Окружним адміністративним судом м.Києва видано виконавчий лист.
Поставною державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 14.01.2020 ВП №60951507 відкрито виконавче провадження.
Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 05.02.2020 накладено штраф на Головне управління Пенсійного фонду у Київській області за не виконання рішення суду в розмірі 5100,00грн.
05.03.2020 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) винесено вимогу державного виконавця №60951507/9 та зобов`язано надати інформацію з виконання рішення суду.
Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 03.07.2020 винесено постанову про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду у Київській області за не виконання рішення суду в розмірі 10200,00грн.
Листами Головного управління Пенсійного фонду у Київській області повідомлено позивача про те, що рішення суду виконується поетапно до 31.06.2021.
Таким чином, на думку заявника, відповідачем не виконано постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2019, отже такі дії є протиправними.
Залишаючи заяву без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач, по суті є обґрунтуванням збільшених позовних вимог, які виникли у зв`язку зі змінами у законодавстві, що виходить за рамки розгляду даної справи, оскільки спір між сторонами за позовними вимогами заявника був вирішений судом. При цьому, суд звертає увагу, що в разі незгоди з рішенням суб`єкта владних повноважень щодо здійснення обрахунку розміру його пенсії, позивач має право звернутись до суду із позовною заявою про оскарження цього рішення в загальному порядку, а не в межах ст. 383 КАС України, зважаючи на те, що у даній заяві позивач обґрунтовує свої вимоги обставинами, що не були предметом розгляду у даній справі.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з ухвалою суду першої інстанції про залишення заяви без задоволення, проте, вважає за необхідне судове рішення суду змінити в частині мотивів відмови у задоволенні заяви.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами положень статей 129 та 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Крім того, статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, що забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".
Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або у судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні, не перешкоджає розгляду такої заяви. У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена (ч. 5 ст. 383 КАС України).
Відповідно до п. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» установлено спеціальний порядок виконання судових рішень щодо нарахування пенсійних виплат.   
Згідно з п. 2 вказаної постанови для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією   постановою.
Відповідно до п. 1 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що затверджений   постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649   (далі - Порядок) він визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.
Положеннями п. 3 Порядку передбачено, що боржник (орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення) веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.
Зазначений Порядок також установлює спеціальний механізм перевірки обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті.
Так, у відповідності до п.п. 5, 6 Порядку для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою. Перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.
Згідно з п. 8 Порядку комісія приймає одне з таких рішень: про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку; про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку. У разі відсутності підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку, у п`ятиденний строк комісія повідомляє боржнику про прийняте рішення, зазначивши при цьому причини відмови. У разі потреби комісія може прийняти рішення про повернення матеріалів боржнику на доопрацювання.
Відповідно до абз. 2 п. 9 Порядку рішення оформляються протоколом, у якому за наявності підстав зазначаються пропозиції щодо перерахунку коштів на рахунок боржника. Протокол підписується всіма членами комісії і подається Голові правління Пенсійного фонду України, який не пізніше трьох робочих днів приймає рішення про виділення коштів.
У свою чергу п. 10 Порядку передбачає, що виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.
Зазначені норми Порядку вказують на те, що виплата коштів за судовими рішеннями, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування пенсійних виплат, фінансується саме з державного бюджету, а виділення коштів для фактичного проведення виплати здійснюється в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету.
Як вбачається з резолютивної частини постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2019, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести нарахування та виплату позивачу пенсії з 01.01.2016 у розмірі 80% сум грошового забезпечення у редакції ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", чинної станом на дату призначення пенсії та без обмеження максимальним розміром, у відповідності до довідки Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Київській області від 10.05.2017 №П-2714.
Згідно з листом відповідача від 28.01.2020 № 4852 останній повідомив, що сума доплати за перерахунком за період з 01.01.2016 по 09.12.2019 в розмірі 633338,21 грн буде виплачена позивачу з урахуванням норм Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 р. № 649, а сума доплати за перерахунком за період з 10.12.2019 по 31.01.2020 в розмірі 15875,55 грн - в лютому поточного року разом із пенсією (а.с.114).
Тобто, суму перерахованої пенсії за період з  01.01.2016 по 09.12.2019     відповідачем включено до списків на виплату згідно Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішення суду», який був чинний на момент виконання судового рішення, що підтверджується копією довідки від 27.01.2020 № 44, розрахунком на доплату пенсії від 03.01.2020 (а.с. 115-116,118).
Враховуючи сукупність дій, які відповідач вчинив на виконання рішення суду від 10 грудня 2019 року та встановлені Порядком особливості погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування пенсійних виплат на виконання судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що відповідачем допущено бездіяльність при виконанні судового рішення.
Скаржник посилається на скасування постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» в судовому порядку, як на підставу неправомірності дій пенсійного фонду в частині невиконання рішення суду.
При цьому, суд відхиляє вказані доводи скаржника, оскільки, як встановлено судом, на час перерахунку та здійснення пенсійних виплат позивачу, останній був чинний.
Водночас, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що згідно з рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі № 640/5248/19 п.п. 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» були визнані протиправними та нечинними.
Наслідки визнання нормативно-правового акту протиправним та нечинним визначені у ст. 265 КАС України.
Згідно з ч. 2   ст. 265 КАС України   нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, нормативно-правовий акт, який встановлював окремий порядок виплати заборгованості, що утворилася внаслідок перерахунку пенсії за судовими рішеннями, втратив чинність з 22 липня 2020 року. Незгода із тривалою процедурою виплати пенсії, що була встановлена таким Порядком, стала підставою для звернення у серпні 2020 року до суду із заявою про встановлення судового контролю.
Відтак, на цей час відпали перешкоди для виконання відповідачем рішення від 10 грудня 2019 року в загальному порядку.
У разі невиконання відповідачем протягом розумного строку судового рішення після втрати чинності Порядком, позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку ст. 382 КАС України або із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в порядку   ст. 383 КАС України.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18, від 04 березня 2020 року у справі № 539/3406/17, від 11 червня 2020 року у справі № 640/13988/19.
За змістом постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
Крім того, суд звертає увагу й на те, що особа яка вважає, що відповідач ухиляється від виконання судового рішення вправі звернутись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. При цьому, реалізація цього права позивачем жодним чином не залежить від встановлення судом судового контролю за виконанням судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що станом на час подання вказаної заяви здійснюється примусове виконання рішення суду від 10.12.2019 в рамках виконавчого провадження №60951507. При цьому заявник не навів належних та достатніх обґрунтувань того, що рішення суду від 10.12.2019 не буде фактично та в повному обсязі виконане в ході даного виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruizv. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
З огляду на викладене, доводи відповідача знайшли своє підтвердження частково.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Зазначені обставини є підставою для застосування в даній справі ч.2 ст. 317 КАС України, якою регламентовано, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність зміни ухвали суду першої інстанції в мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанови.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу    ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року змінити в мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанови.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2020 року.

Головуючий суддя	Л.Т.Черпіцька	
 Судді:	 О.Є.Пилипенко	
 	 Я.М.Собків