ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/4551/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т. Б. - головуючого, Пількова К.   М., Чумака Ю. Я., 
секретар судового засідання - Романчук Д. В.,
за участю представників:
прокуратури - не з`явилися,
позивача - Новікової В. О., 
відповідача  - Кривошея Д. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Феном Вест"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2020 (судді: Євсіков О. О. -  головуючий, Попікова О. В., Корсак В . А.) у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Феном Вест"
до Міністерства оборони України,
за участю Генеральної прокуратури України,
про розірвання договору,

В С Т А Н О В И В:
1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень
1.1. У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптімус Конекшн" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про розірвання із 19.12.2017 на підставі частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України договору про постачання для державних потреб бензину А-80А-ДЗ від 22.06.2017 № 286/1/17/24 (далі - договір від 22.06.2017), укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газтрейд" (далі - ТОВ "Газтрейд), найменування якого було змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптімус Конекшн" (наразі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Феном Вест" (далі - ТОВ "Феном Вест") у зв`язку зі зміною найменування за ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 у цій справі).
Позов обґрунтовано тим, що у зв`язку зі зміною істотних обставин, яким сторони керувалися при укладенні договору від 22.06.2017 та наявністю одночасно чотирьох умов, визначених у частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України, спірний договір підлягає розірванню у судовому порядку. 
1.2. Міністерство оборони України у відзиві на позов проти його задоволення заперечило, просило відмовити у позові; акцентувало, зокрема на необґрунтованості заявленого позову; зазначало, що строк дії договору від 22.06.2017 закінчився ще 31.12.2017 та не був продовжений; укладаючи цей договір із визначеними строками поставки продукції, позивач повинен був урахувати його умови та об`єктивно оцінити можливість виконання зобов`язання у строк до 30.09.2017 і до 26.12.2017 (включно); крім того, позивач не звертався до Міністерства оборони України з пропозицією щодо зміни умов договору в частині строків поставки продукції.
2. Короткий зміст судових рішень
2.1.   Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2019 (суддя Щербаков С. О.) позов задоволено та розірвано із 19.12.2017 договір від 22.06.2017; здійснено розподіл судових витрат.
Місцевий господарський суд виходив із того, що невиконання позивачем          зобов`язання з поставки продукції за договором від 22.06.2017 відбулося поза його волею, внаслідок істотної зміни обставин, а тому спірний договір підлягає розірванню у судовому порядку.
2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2020 (судді: Євсіков О. О. - головуючий, Попікова О. В., Корсак В. А.) рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2019 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю. Здійснено розподіл судових витрат.
Суд апеляційної інстанції визнав недоведеною позивачем належними і допустимими доказами наявність існування одночасно чотирьох умов, визначених у частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України, необхідних для розірвання договору на цій підставі за рішенням суду. Водночас апеляційний господарський суд установив, що строк дії спірного договору закінчився ще 31.12.2017, тобто на момент подання ТОВ "Феном Вест" позовної заяви у цій справі (09.04.2019) та, відповідно, на дату ухвалення оскаржуваного рішення (08.08.2019) строк дії спірного договору закінчився, натомість необхідною передумовою для розірвання договору за рішенням суду є встановлення обставин щодо дії спірного договору на момент подання відповідного позову, оскільки за змістом положень  статті 188 Господарського кодексу України,          статті 651 Цивільного кодексу України розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. 
3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечення на неї
3.1. ТОВ "Феном Вест", не погоджуючись із постановою у справі, подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2020 та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2019. 
ТОВ "Феном Вест" у касаційній скарзі зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пунктів 1, 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема скаржник наголошує на тому, що суд апеляційної інстанції застосував норму права (статтю 652 Цивільного кодексу України) без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі № 910/11049/17. Водночас скаржник вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 910/12154/16 та від 17.04.2018 у справі № 927/763/17, на які послався суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові, як таких, що не є висновками у подібних правовідносинах. Скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції статті 652 Цивільного кодексу України, оскільки суд, на його думку, не врахував, що наявність чотирьох умов, які відповідно до зазначеної норми підтверджують настання істотної зміни обставин, встановлені у висновку Київської торгово-промислової палати, наявному у справі. ТОВ "Феном Вест" також зазначає, що не ставить під сумнів те, що можливість розірвання договору пов`язується не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, передбачених у частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України, проте наголошує на відмінності обставин у цій справі та справах, на постанови Верховного Суду у яких послався суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові.     
3.2. Від Міністерства оборони України відзиву на касаційну скаргу не надійшло.
4. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду
4.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши в межах заявлених вимог наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з таких підстав.
4.2. Як свідчать матеріали справи та установили суди, 22.06.2017 між Міністерством оборони України (замовник) і ТОВ "Газтрейд" (постачальник), яке спочатку перейменоване на Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптімус Конекшн", а згодом - на ТОВ "Феном Вест", укладено договір          про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (бензин), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити у 2017 році нафти і дистилятів (бензин) (лот 3 - бензин автомобільний А-80-Євро4-Е5 або еквівалент, а саме: еквівалент паливо моторне альтернативне А-80А-Д3) для потреб Міністерства оборони України згідно зі специфікацією, а замовник - забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки та за цінами відповідно до специфікації: найменування продукції - паливо моторне альтернативне А-80А-Д3 (61-013-2969), ТУ У 24.6-32869581-003:2012 зі зм. 1,2, строк постачання - до 30.10.2017 включно, загальна кількість - 2.850 т, загальна вартість продукції з ПДВ становить 74 926 728,00 грн. Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення (пункт 10.1 договору).
Як зазначав позивач, з метою здійснення поставок палива моторного альтернативного А-80А-ДЗ, позивач як покупець уклав договір № 2306 з постачальником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті" (далі - ТОВ "Трейд Коммодіті"), який є виробником палива відповідно до технічних умов ТУ У 24.6-32869581-003:2012 паливо моторне альтернативне А-80А для інжекторних та карбюраторних двигунів.
Згідно з зазначеними технічними умовами ТОВ "Трейд Коммодіті" для виробництва палива необхідно було використовувати сировину - газовий конденсат, який ТОВ "Трейд Коммодіті", у свою чергу, придбавав у постачальника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімпродторг ЛТД" (далі - ТОВ "Хімпродторг ЛТД") за укладеним між цими підприємствами договором поставки від 27.06.2017 № 2706. У свою чергу, ТОВ "Хімпродторг ЛТД" закуповувало газовий конденсат для виробництва палива за зовнішньоекономічним контрактом № РЕG-КРТ-010817, укладеним 01.08.2017 з компанією "Реtro Energy Group Limited" (м. Дубаї, Арабські Емірати).
Позивач також зазначав, що ТОВ "Хімпродторг ЛТД" за названим договором здійснило придбання та ввезення на територію України газового конденсату, але при поданні товару до митного оформлення за вантажною митною декларацією          № UА504120/2017/105963 ТОВ "Хімпродторг ЛТД" отримало від митних органів відмову в оформленні вантажу для його ввезення в Україну, що підтверджується карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 14.08.2017 № UA504120/2017/00023.
ТОВ "Хімпродторг ЛТД" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Миколаївської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування рішення про визначення коду товару від 14.08.2017 № КТ UA504000-0012-2017, виданого Миколаївською митницею ДФС, визнання протиправним та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA504120/2017/00023.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.08.2017 у справі № 804/5227/17 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімпродторг ЛТД" до Миколаївської митниці ДФС України про скасування рішення задоволено повністю та визнано протиправним і скасовано рішення про визначення коду товару від 14.08.2017 № КТ UA504000-0012-2017, видане Миколаївською митницею ДФС, визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA504120/2017/00023.
Позивач у листі від 04.09.2017 № 09/04 до ТОВ "Трейд Коммодіті" просив повідомити про строки поставки бензину А-80А-ДЗ за договором поставки від 23.06.2017 № 2306 в кількості 10 330 т, що призначено для поставки на користь отримувачів Міністерства оборони України.
У листі від 12.09.2017 № 12/09-17 ТОВ "Трейд Коммодіті" поінформувало позивача, про те, що у зв`язку із затримкою митного оформлення сировини для виготовлення бензину А-80А-ДЗ   з ініціативи митних органів, виготовлення бензину розпочнеться пізніше, ніж очікувалось. З огляду на завантаженість потужностей виробництва та обсяг сировини, а також враховуючи зміщення графіку виробництва, очікувана дата поставки виготовленого бензину - до 25.12.2017.
15.09.2017 позивач звернувся до Київської торгово-промислової палати із запитом стосовно надання висновку про істотну зміну обставин за договором від 22.06.2017.
25.09.2017   Київська торгово-промислова палата надала висновок № 1703-4/470, в якому підтвердила настання істотної зміни обставин за договором від 22.06.2017.
У листі від 08.12.2017 № 08-12/17 ТОВ "Трейд Коммодіті" повідомило позивачеві, що Національне антикорупційне бюро України проводить розслідування кримінального правопорушення у зв`язку з чим накладено арешт на банківські рахунки підприємства та фактично заблоковані всі господарські операції ТОВ "Трейд Коммодіті", тож постачання ТОВ "Трейд Коммодіті" товару за договором поставки  від 23.06.2017 № 2306 наразі є неможливим.
У зв`язку з цим позивач у листі від 19.12.2017 № 19-12/17-08 повідомив відповідача, що затримка постачання товару ТОВ "Трейд Коммодіті" суттєво впливає на можливість постачання продукції за договором, укладеним між Міністерством оборони України та ТОВ "Газтрейд", у встановлений строк, та не залежить від волевиявлення ТОВ "Газтрейд", а тому, враховуючи об`єктивні обставини, що спричинили неможливість виконання зобов`язань ТОВ "Газтрейд" за договором від 22.06.2017 позивач просив розглянути можливість розірвання договору.
4.3. Як свідчать матеріали справи та установили попередні судові інстанції, предметом позову у справі, що розглядається, є вимоги ТОВ "Феном Вест" про розірвання договору від 22.06.2017 на підставі частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України у зв`язку зі зміною істотних обставин справи, якими сторони керувалися під час укладення такого договору, та наявності одночасно чотирьох умов, визначених у цій нормі, для розірвання договору у судовому порядку.
Згідно з постановою суду апеляційної інстанції у цій справі рішення суду першої інстанції було скасовано, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні зазначеного позову.
4.4. ТОВ "Феном Вест" оскаржило постанову у справі до суду касаційної інстанції, у поданій касаційній скарзі просило її скасувати, а рішення місцевого господарського суду про задоволення позову залишити  в силі.
4.5. Як уже зазначалося, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ТОВ "Феном Вест" акцентувало, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі № 910/11049/17. Водночас скаржник наголосив на необхідності відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 910/12154/16 і від 17.04.2018 у справі № 927/763/17.
Отже, скаржник аргументує подання касаційної скарги положеннями пунктів 1, 2 частини 2     статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
За змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції не приймає і не розглядає доводи скаржника, пов`язані з переоцінкою доказів та встановленням обставин справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
4.6. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, а також матеріали справи, Верховний Суд відхиляє ці доводи. Зокрема, колегія суддів суду касаційної інстанції відхиляє необґрунтоване твердження скаржника про неврахування апеляційним господарським судом висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі № 910/11049/17 щодо належності та допустимості як доказу виникнення істотної зміни обставин висновку Київської торгово-промислової палати, що, у свою чергу, на думку скаржника, призвело до неправильного застосування апеляційним господарським судом у цій справі, що розглядається Верховним Судом частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України. Оскільки, по-перше, подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (а саме часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи; а по-друге, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли із подібних правовідносин належить розуміти рішення у тих справах, де однаковими є предмет і підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені фактичні обставини справи, а також матеріально-правове регулювання спірних відносин.
Предметом позову у справі № 910/11049/17, в якій Верховний Суд ухвалив постанову від 15.08.2018 (на яку скаржник послався у касаційній скарзі у справі № 910/4551/19, що розглядається), була вимога заступника Генерального прокурора України, заявлена в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державного гозпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства "Спецтехноекспорт" про стягнення з нього 625 633,00 грн пені за порушення умов державного контракту від 29.12.2015 № 247/1/15/87, укладеного між позивачем і відповідачем, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов контракту від 29.12.2015 № 247/1/15/87 щодо здійснення поставки частини виробів у строки, визначені таким контрактом. 
Залишаючи без змін судові рішення у справі про відмову у позові, Верховний Суд зазначив, що у розумінні положень цивільного законодавства для покладення на боржника цивільно-правової відповідальності у виді неустойки необхідною є наявність таких умов, а саме: протиправної поведінки та вини боржника, чого проте у цьому випадку господарськими судами попередніх інстанцій під час вирішення спору установлено не було, та погодився із застосуванням судами попередніх інстанцій статті 617 Цивільного кодексу України та із відсутністю правових підстав для стягнення з відповідача пені за несвоєчасну поставку товару, оскільки порушення строків поставки виробів за контрактом від 29.12.2015 сталося із незалежних від відповідача причин, за наявності обставин, які мають надзвичайний характер, що підтверджується висновком Торгово-промислової палати України від 28.11.2016. Отже, спір у зазначеній справі стосувався наявності/відсутності правових підстав для притягнення кредитором боржника до відповідальності у виді штрафної санкції (пені), яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником, і суди, відмовляючи в позові, застосовували саме статтю 617 Цивільного кодексу України, яка передбачає підстави для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань.
Натомість предметом спору у справі № 910/4551/19, в якій ТОВ "Феном Вест" подало касаційну скаргу, є розірвання договору від 22.06.2017, укладеного між сторонами у справі, на підставі частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України. Тобто, предмет, підстави, нормативно - правове регулювання та обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права у цій справі та у справі № 910/11049/17 є різними, що виключає подібність правовідносин у таких справах. 
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Отже, оскільки наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 910/4551/19 за касаційною скаргою ТОВ "Феном Вест" у частині підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
4.7. Водночас, як уже зазначалося, підставою для касаційного оскарження скаржник також визначив пункт 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначив, про необхідність відступлення від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 910/12154/16 та від 17.04.2018 у справі № 927/763/17 і врахованих судом апеляційної інстанції під час ухвалення постанови, що оскаржується, оскільки висновки у цих постановах не є такими, що зроблені за результатами розгляду аналогічних зі спірними правовідносинами. Однак, по-перше, наведені доводи касаційної скарги є взаємосуперечливими, позаяк, зазначаючи, що правовідносини у зазначених справах та у справі, що наразі розглядається Верховним Судом, не є подібними скаржник утім усе ж просить від них саме відступити, а по-друге, у касаційній скарзі не наведено обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення. Фактично обґрунтування касаційної скарги в цій частині зводиться до неподібності правовідносин у справах, висновки щодо застосування норм права у яких викладені в наведених постановах Верховного Суду та які застосовані судом апеляційної інстанції, з правовідносинами у справі, що розглядається Верховним Судом.
Колегія суддів зазначає, що за змістом частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі, коли сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною 4 цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило би співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина 4 статті 652 Цивільного кодексу України).
У цій справі, що розглядається Верховним Судом, апеляційний господарський суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, зазначив про відсутність підстав для задоволення позову про розірвання договору з огляду на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності одночасно чотирьох умов, визначених у частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України. Апеляційний господарський суд послався на правові позиції, які викладені у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №910/12154/16, від 17.04.2018 у справі № 927/763/17, в яких суди також зазначили, що закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених у частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин; відсутність хоча б однієї з умов тягне за собою відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю таких позовних вимог.
Так, у справі № 927/763/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Носівський цукровий завод" до Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області про розірвання договору оренди землі від 16.07.2010 Верховний Суд, застосувавши частину 2 статті 652 Цивільного кодексу України, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову з огляду на те, що позивач не довів, а суд апеляційної інстанції не встановив наявності одночасно чотирьох умов, визначених у частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України.
У справі № 910/12154/16 Верховний Суд скасував судові рішення попередніх інстанцій про задоволення позову про внесення змін до договору, надав висновок про застосування частин 2 та 4 статті 652 Цивільного кодексу України, та, керуючись положеннями зазначених норм, визнав передчасним висновок судів щодо доведеності позивачем, передбачених у статті 652 Цивільного кодексу України, передумов в їх сукупності для внесення змін до договору у зв`язку з істотною зміною всіх обставин, оскільки сам факт настання істотних змін обставин не свідчить про наявність умов для внесення змін до договору.
Надані Верховним Судом у справах № 910/12154/16 і № 927/763/17 висновки є загальними і безпосередньо випливають зі змісту положень частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною 4 цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона, тому суд касаційної інстанції не вбачає підстав для відступлення від цих висновків. До того ж у касаційній скарзі скаржник не навів вмотивованого обґрунтування того, як по іншому, на його думку, необхідно застосувати положення статті 652 Цивільного кодексу України, навпаки він наводить застереження, що не ставить під сумнів те, що можливість розірвання договору пов`язується не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, передбачених у частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України. 
Отже, зважаючи на викладене, інша наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, також не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає необхідність скасування оскаржуваної постанови у справі з цієї підстави.
5. Висновки Верховного Суду
5.1.  Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 309 зазначеного Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
5.2. Оскільки викладені у касаційній скарзі доводи про порушення апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права під час ухвалення оскаржуваної у справі постанови не отримали підтвердження, Верховний Суд, переглянувши оскаржувану постанову в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що постанову суду попередніх інстанцій ухвалено із додержанням норм процесуального та матеріального права, тому підстав для її зміни чи скасування немає.
Водночас, як уже зазначалося, оскільки підстава для касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу також дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 910/4551/19 за касаційною скаргою ТОВ "Феном Вест" у частині підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
6. Розподіл судових витрат
6.1. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, необхідно покласти на скаржника.
Керуючись статтями 296, 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317  Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційне провадження у справі № 910/4551/19, відкрите за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Феном Вест" на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Феном Вест" в частині підстави, передбаченої у пункті 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2020 у справі № 910/4551/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               Т. Б. Дроботова
Судді                                                                                                            К. М. Пільков
                                                                                                  Ю. Я. Чумак