ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7380/20 Справа № 214/6970/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хомініч С. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 214/6970/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
сторони:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
відповідач: ОСОБА_3 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року, яке постановлено суддею Хомініч С.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 09 червня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки.
В обґрунтування позову позивачами зазначено, що 03.06.2019 близько 13-50 год. водій автомобіля марки Mitsubishi Outlender, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Nissan Quashqai, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду, від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків. 
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 14.08.2008 автомобіль марки Nissan Quashqai, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить позивачу ОСОБА_1 . 
Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №156/19 від 18.07.2019 року щодо визначення матеріальних збитків, вартість робіт і матеріалів для відновлення автомобіля марки Nissan Quashqai, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , після ДТП складає 74643,26 грн. 
Відповідно до квитанції № 000437 від 14.06.2019 року, витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження склали 3500 грн. 
Оскільки автомобіль марки Mitsubishi Outlender, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було застраховано у страховій компанії «Альфа-Гарант» щодо відповідальності перед третіми особами, 23.07.2019 року ОСОБА_1 страховою компанією було відшкодовано 36231,02 грн. 
Проте, зазначена сума лише частково покриває збитки, розмір яких визначено висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 156/19 від 18.07.2019 року, тому залишок вартості робіт і матеріалів для відновлення автомобіля марки Nissan Quashqai, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 38412,24 грн.
Крім того, позивачами по справі були перенесені моральні страждання у звязку з протиправною поведінкою відповідача. Внаслідок пошкодження автомобіля, який систематично використовувався як у побуті, так і у діловій діяльності і його тривалого ремонту, було порушено нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків із діловими партнерами та оточенням. Доходи істотно знизилися за цей час, що не могло не вплинути на психологічне становище позивачів та призвело до систематичних хвилювань та занепокоєнь. 
На підставі наведеного вище позивачі просили суд стягнути з відповідача залишок вартості робіт і матеріалів в розмірі 38412,24 грн., витрати на експертне автотоварознавче дослідження в розмірі 3500 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн., витрати на сплату судового збору в розмірі 768,40 грн.
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування збитків 38412 грн. 24 коп., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 3500 грн. та в якості компенсації моральної шкоди 10000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в якості компенсації моральної шкоди 10000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат на правничу допомогу 3000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 384 грн. 20 коп.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 384 грн. 20 коп. 
В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги висновок експертного автотоварознавчого дослідження №156/19 від 18.07.2019 року, оскільки відповідач вважає його таким, що є сумнівним, оскільки позивач звернувся для визначення вартості збитків через одинадцять днів після ДТП, що ставить під сумнів, що всі пошкодження автомобіль отримав саме під час ДТП, тому відповідач просить визнати вказаний висновок недопустимим доказом в розумінні ст.ст.78,79 ЦПК України. 
Крім того відповідач зауважує на тому, що позивач повинен звертатись з даним позовом до страхової компанії «Альфа-Гарант» у межах страхового ліміту полісу АМ/4488668, оскільки сума, недоплачена позивачу в розмірі 38412,24 грн., покривається лімітом страхового відшкодування і повинна бути покладена саме на страхову компанію.
Також відповідач зауважує на тому, що позов в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки відсутні належні та обґрунтовані підтвердження завдання позивачам моральної шкоди.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про справі, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 03.06.2019 о 13-50 год на перехресті пр. Гагаріна та вул. Єсеніна в Саксаганському районі, в м. Кривому Розі, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки Mitsubishi Outlender, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки Nissan Quashqai, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду, від чого транспорті засоби отримали механічні пошкодження, чим завдані матеріальні збитки. 
Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.06.2019 року по справі № 214/4297/19, яка набрала чинності 24.06.2019 року, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави (а.с.6).
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю, який належить позивачу ОСОБА_1 , було завдано технічні пошкодження, сума завданої позивачу ОСОБА_1 матеріальної шкоди, відповідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №156/19 від 18.07.2019 року, складеного судовим експертом Рейнюком О.В., становить 74643,26 грн. (а.с.15-27).
На момент дорожньо-транспортної події цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована полісом серії №АМ/4488668 від 23.06.2017 в ТДВ СК «Альфа-Гарант» із старховим лімітом 100 000 грн. за шкоду, заподіяну майну (а.с.108).
На виконання своїх зобов`язань за полісом ТДВ СК «Альфа-Гарант» позивачем ОСОБА_1 23.07.2019 року було отримано на особистий рахунок страхове відшкодування в сумі 36231,02 грн. (а.с.29,72). 
Таким чином, страховою компанією не було відшкодовано позивачу ОСОБА_1 у повному обсязі матеріальну шкоду, завдану з вини відповідача, та її залишок складає 38412,24 грн. (74643,26 грн. (сума завданої позивачу ОСОБА_1 матеріальної шкоди, відповідно висновоку експертного автотоварознавчого дослідження №156/19 від 18.07.2019 року) - 36231,02 грн. (відшкодовано страховою компанією).
Звертаючись до суду з позовом до відповідача про відшкодування збитків, завданих ДТП, позивачі посилались на те, що з відповідача на користь позивачів підлягає відшкодуванню різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним та моральна шкода, завдана протиправними діями відповідача.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивачів, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для їх задоволення.
Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки, а саме залишку вартості робіт і матеріалів необхідних для відновлення автомобіля марки Nissan Quashqai, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 38412,24 грн. та витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 3500 грн., задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідо до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування», страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.
Відповідно до статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.
Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). 
Аналогічні позиції висловлені в Постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року справа № 490/5676/18, провадження № 61-11612св19 та Постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року справа № 756/2632/17 провадження № 61-12032св19.
Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика в межах ліміту відповідальності страховика.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц, провадження № 61-20780св18.
За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, у межах страхового ліміту на відповідача, який уклав відповідний договір страхування і сплачував страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки на відповідача можна покласти відповідальність лише у разі, якщо відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Також позивачем ОСОБА_1 не надано доказів того, чи повідомляв він страхову компанію про незгоду з виплаченим розміром страхового відшкодування.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність вимог позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих ДТП, в розмірі 38412,24 грн., необхідних для відновлення автомобіля марки Nissan Quashqai, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 3500 грн., оскільки цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу - відповідача по справі, на час ДТП була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», а розмір завданої позивачу шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, який визначений в розмірі 100 000 грн. (а.с.108), та тільки у разі недостатності ліміту відшкодування страхового відшкодування позивач набуває право на звернення з позовом про відшкодування завданої матеріальної шкоди до особи, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині заслуговують на увагу.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що позивач по справі ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП до належного відповідача.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди в розмірів 20 000 грн., колегія суддів виходить з наступного.
Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивачі зазначають, що незаконними діями відповідача їм завдано моральних страждань, а тому просили суд стягнути на їх користь з відповідача моральному шкоду, яку вони оцінили у 20000 грн.
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року).
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині розміру моральної шкоди, позивачі посилались на те, що внаслідок пошкодження транспортного засобу не могли ним користуватися, вирішувати свої повсякденні питання, а також були вимушені змінити життєві стосунки.
При цьому, як вбачається із матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 14.08.2008 автомобіль марки Nissan Quashqai, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить позивачу ОСОБА_1 , тобто саме позивач ОСОБА_1 є особою, яка понесла моральні страждання внаслідок ДТП, які полягали в тому, що належний йому автомобіль було пошкоджено, він не мав можливості користуватись автомобілем у зв`язку з чим були змінені його життєві стосунки 
Враховуючи події дорожньо-траспортної пригоди, які змінили нормальний, звичний для ОСОБА_1 спосіб життя, душевний стан, порушили адаптивне життєве функціонування, призвели до особистих змін та порушився звичний ритм його життя, ступінь вини відповідача та зважаючи на вимоги  розумності та  справедливості вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 
При цьому, як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 не являється власником пошкодженого в ДТП автомобіля, доказів того, що внаслідок ДТП останньому були спричинені моральні страждання суду надано не було, тому колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки останнім не доведено факту спричинення йому моральних страждань. 
Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За положеннями ст.141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Матеріалами справи підтверджено, що при зверненні до суду позивачем ОСОБА_1 понесено судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. (а.с.74,75).
Із заявлених позивачами позовних вимог в сумі 64912,24 грн., судом апеляційної інстанції задовольняється лише 5000 грн., що становить 13%.
З врахуванням викладеного, виходячи з положень ст.141 ЦПК України, позивачу ОСОБА_1 слід відшкодувати понесені ним судові витрати на правничу допомогу в сумі 650 грн.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по справі, яким стягнути з ОСОБА_3 , на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судові витрати по справі в розмірі 650 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог позивачів слід відмови. 
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. 
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року скасувати та постановити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки задоволльнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривен та витрати на правничу допомогу в розмірі 650 (шістсот п`ятдесят) грн.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне рішення суду складено 05 жовтня 2020 року. 

Головуючий:

Судді: