СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2020 р.                                                                   Справа № 917/798/20  

          Колегія суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя  Слободін М.М. 
при секретарі Пархоменко О.В.          
за участю:
позивача – Серьогіна О.М.,  довіреність № 80 від 12.11.2019 року; 
відповідача – адвокат  Осадчий А.В.,  свідоцтво ПТ №2252 від 03.07.2018 року;  ордер ВІ №101159 від 01.07.2020  року;  Горобець І.В. - директор; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного   апеляційного господарського суду апеляційну скаргу   Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна компанія Полтавського домобудівельного комбінату", м. Полтава (вх. №1942П/1-18) 
на рішення   господарського суду Полтавської     області від 20.07.2020 року у справі №917/798/20,  ухвалене   в приміщенні господарського суду Полтавської     області (суддя Ціленко В.А.),  повний текст якого   складено 20.07.2020 року 
за позовом  Комунального підприємства Полтавської обласної ради              "Полтававодоканал",м. Полтава
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна компанія Полтавського домобудівельного комбінату", м. Полтава
про стягнення 529 783,32 грн.

ВСТАНОВИЛА:
Рішенням   господарського суду Харківської    області від 20.07.2020 року у справі №917/798/20  позов задоволено  частково; стягнуто  з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна компанія Полтавського домобудівельного комбінату"   на користь Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал"   516 544,05 грн. боргу за надані послуги з водопостачання та водовідведення та     7 703,16 грн. судового збору; в  іншій частині позову відмовлено.
Товариство  з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна компанія Полтавського домобудівельного комбінату" з рішенням   суду першої інстанції не погодилось   та звернулось       до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення    господарського суду Полтавської      області від 20.07.2020 року  у справі       та ухвалити    нове рішення, яким    в задоволенні позовних вимог  про стягнення 529783,32 грн. заборгованості відмовити.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує таке.
Пунктом 3.2. договору №141-1 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 04.08.2020 року, укладеного між КП Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" та ТОВ  "Житлово-експлуатаційна компанія Полтавського домобудівельного комбінату" передбачено, що кількість використаної води по житловому будинку розраховується як різниця показників, а саме від показників загально будинкового – водолічильника віднімаються показники водолічильників, встановлених на вводі в приміщенні юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень в цьому будинку.
Акт про прийняття до розрахунків приладів обліку води зазначеного будинку на ТОВ “Полтавський ДБК” складений 26.01.2017 року без зазначення повноважного представника споживача; акт про прийняття до розрахунків приладів обліку води   не складався; акт про прийняття до розрахунків приладів обліку води   складений 10.04.2017 року   без зазначення повноважного представника споживача;  Погрібний С.П. з 2016 року по 27.05.2020 року не є працівником ТОВ “ЖЕК Полтавського  ДБК”;  Хмельницький (без зазначення даних про ім`я та по батькові) з 2017 року по 27.05.2020 року, не є працівником ТОВ “ЖЕК Полтавського  ДБК”; ОСОБА_1 з 2017 року по 27.05.2020 року не  є працівником ТОВ “ЖЕК Полтавського  ДБК”, що свідчить про те, що позивач не надав доказів, які  підтверджують факт надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення та їх об`єми;  наявні в матеріалах справи акти не можуть вважатися належними, достовірними та допустимими доказами у справі.
Актів про зняття показань з водолічильників, які є первинними документами, що підтверджують факт надання послуг з водопостачання за спірні періоди, доказів отримання рахунків та доказів того, що показники знімалися за участю представників споживача, матеріали справи не містять.
З огляду на неможливість встановлення обсягів поставленої води та водовідведення за відповідні періоди, з підстав ненадання позивачем інформації щодо поставленого відповідачу  обсягу води та водовідведення, об`єми води, що передавались за вказаний період не підтверджено даними бухгалтерського обліку, не надано жодних пояснень щодо тарифів, які є чинними та підлягають застосуванню у спірному періоді, вимоги про стягнення заборгованості за вказані періоди задоволенню не підлягають.
Посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 року у справі № 910/1389/18 та  лист Вищого господарського суду України від 29.06.2010 року №01-08-369.
Висновок господарського суду першої інстанції про надання  відповідачу  послуг з водопостачання та водовідведення за договором на загальну суму 516  544,05 грн. не відповідає фактичним обставинам, не ґрунтується на законі та є юридично неспроможним, оскільки матеріалами справи не підтверджено належними та допустимими доказами надання послуг водопостачання та водовідведення за спірний період саме ТОВ “Полтавський ДБК”, що є предметом позову.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 “Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19” через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року  до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами  Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року  № 239, від 22.04.2020 року №291,  від 11.05.2020 року  №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500,  від   22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760    до   постанови  від 11.03.2020 року  № 211 внесено зміни, якими  дію карантину продовжено до 31.10.2020 року.
Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом   №9рс-186/20 від 16.03.2020 року  до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.
Для  запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 за № 04-а встановлено особливий режим роботи   суду в умовах карантину; наказами   голови суду від 26.03.2020 року  № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а,  від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а   на період дії карантину   суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2020 року, суддею – доповідачем у справі визначено суддю  Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 року відкрито  апеляційне провадження за апеляційною скаргою   Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна компанія Полтавського домобудівельного комбінату" на рішення  господарського суду Полтавської     області від 20.07.2020 року у справі; позивачу    встановлено  строк до 26.08.2020 року на протязі якого він     має    право подати відзив на апеляційну скаргу;  призначено справу  до розгляду на  "07" вересня 2020 року;  явка сторін  в судове засідання  обов`язковою не визнавалась.
26.08.2020 року на адресу суду від позивача  надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7968), в якому  останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на таке.
Рахунок  є актом прийому – передачі  наданих послуг, а відповідач  зобов`язаний самостійно отримати рахунок на оплату послуг, в строк до 25 числа розрахункового місяця подати розбіжності щодо об`ємів наданих йому послуг  та сплатити до 25 числа розрахункового місяця той об`єм послуг щодо якого споживач не має заперечень; договір  та додаткові угоди підписані керівником відповідача без заперечень та зауважень, що дає підстави  вважати, що правочин схвалений особою, на користь якої його було укладено; у   апеляційній скарзі відповідач посилається на наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.06.2018 року №129 “Про затвердження Методики визначення розміру внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку та їх розподілу між споживачами комунальних послуг, власниками приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання”, який  є невірно визначеним нормативним актом для регулювання  спірних правовідносин.
07.09.2020 року на адресу суду, електронною поштою від відповідача надійшло клопотання (вх.№2789, вх.№8325), в якому останній просить відкласти розгляд справи для підписання сторонами мирової угоди, яке долучено до матеріалів справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 року,  для  забезпечення прав учасників справи на справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спору у  справі, дотримання основних засад господарського судочинства, зокрема, змагальності сторін, повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи,  та  з метою надання часу для мирного врегулювання спору, оголошено перерву у розгляді справи до 09.09.2020 року.
08.09.2020 року на адресу суду, електронною поштою  від відповідача надійшли  пояснення до апеляційної скарги, з додатками в копіях: протокол   зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням в м. Полтава, вул. М. Башкирцевої, 31А від 31.08.2018 року; витяг  з сайту Комунального підприємства Полтавської обласної ради  "Полтававодоканал" по особовому рахунку 218-18990000-87 по вул. Марії Башкірцевої, 31А по кв. 87;  витяг  з сайту Комунального підприємства Полтавської обласної ради  "Полтававодоканал" по вул. Марії Башкірцевої, 31А по кв. 110;   витяг  з сайту Комунального підприємства Полтавської обласної ради  "Полтававодоканал" по особовому рахунку 218-18990000-92  по вул. Марії Башкірцевої, 31А по кв. 92  (вх.№2835, вх.№8449),  які долучено до матеріалів справи.
В   обґрунтування пояснень до апеляційної скарги, з додатками (вх.№2835, вх.№8449) апелянт  вказує на те, що на виконання приписів ст. 14 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, мешканці багатоквартирного будинку по вул. Марії Башкірцевої, 31А ще 31.08.2018 року на загальних зборах обрали модель взаємовідносин з позивачем – кожним співвласником через індивідуальний договір; позивач,  в порушення положень ст. 14 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” не виключив будинок по вул. Марії Башкірцевої, 31А з переліку будинків, на які надаються послуги згідно договору від 04.08.2016 року та продовжував нараховувати заборгованість відповідачу за фактично не спожиті послуги;   матеріалами справи підтверджено, що нарахування відповідачу заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення було здійснено не у спосіб, передбачений Законом України “Про житлово-комунальні послуги”;  укладений між сторонами договір  не надає право позивачу на нарахування за неспожиті послуги, а навпаки зобов`язує останнього довести відповідними первинними документами, що така послуга у спірному періоді надавалась;  у зв`язку з розглядом справи в  господарському суді першої інстанції в порядку спрощеного провадження, представники сторін в судове засідання не викликались, що зумовило неможливість відповідача надати пояснення по суті  заперечень та надати додаткові докази, які підтверджують необґрунтованість позовних вимог та те, що вказані обставини є винятковими.
Розглянувши пояснення  до апеляційної скарги, з додатками (вх.№2835, вх.№8449), колегія суддів зазначає таке.
Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Порядок розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження регулюється ст. ст. 247-252  Глави 10  ГПК  України “Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження”.
За змістом  ч.ч. 1, 3, 5 та 8  ст. 80 ГПК України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. 
Відповідно до  ч. 5 та ч. 7  ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.05.2020 року у справі було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження;  відкрито провадження у справі та відповідача   протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду зобов`язано  надати суду відзив на позов, оформлений згідно з вимогами  ст. 165 ГПК України.
Так,   відповідачем  у строк, встановлений судом було надано  до господарського суду першої інстанції відзив на позов (вх.№6460 від 19.06.2020 року). 
Додатково подані   до суду апеляційної інстанції докази, на які посилається апелянт у поясненнях до апеляційної скарги  (вх.№2835, вх.№8449), до господарського суду першої інстанції разом з поданням відзиву на позов (вх.№6460 від 19.06.2020 року) відповідачем не подавались, поважність причин неподання таких доказів до місцевого господарського суду відповідачем не обгрунтовано;  з клопотанням  щодо встановлення додаткового строку для подання вказаних доказів відповідач до господарського суду першої інстанції  не звертався; з  клопотанням  про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, тобто,  у порядку загального позовного провадження,  відповідач, у строк, встановлений ч. 7 ст. 252 ГПК України, також,  не звертався та  таким правом не скористався, а тому підстав для  їх прийняття   не має.
Господарським судом першої інстанції     було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи,   надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав; відповідачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст  76-79 ГПК України на підтвердження  винятковості  випадків, які б перешкоджали  у дотриманні ним    встановлених як законом так і судом строків для вчинення  відповідних процесуальних дій, а саме - неможливості своєчасного подання  ним письмових доказів   до суду першої інстанції  з причин, що об`єктивно не залежали від нього.  
Ухвалами  Східного апеляційного господарського суду від 09.09.2020 року та  від 17.09.2020 року,  з метою надання часу для мирного врегулювання спору,  оголошувались  перерви  у розгляді справи до  17.09.2020 року та до 12.10.2020 року, відповідно;   явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась;  було роз`яснено  учасникам справи, що вони мають  право  брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".
16.09.2020 року на адресу суду, електронною поштою від позивача надійшли пояснення до відзиву на апеляційну скаргу (вх.№2933, вх.№8760; вх.№2942, вх.№8762), в яких останній просить залишити оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін, що  долучено до матеріалів справи, в обґрунтування яких вказує на те, що облік кількості наданих споживачу послуг по житловому будинку по вул. Марії Башкірцевої, 31А  здійснюється за показниками  загальнобудинкового засобу обліку, який встановлено на водопровідному вводі житлового будинку та знаходиться на балансі та обслуговуванні споживача;  кількість спожитих послуг, які підлягають до сплати, розраховуються як різниця показників, а приладів обліку облаштованих на водопровідних вводах до квартир та інших приміщень цього будинку  та витрат споживачів, які сплачують за послуги за нормою водоспоживання відповідно до п. 11 Правил надання послуг  з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення; позивач не мав жодних правових підстав для виключення будинку по вул. Марії Башкірцевої, 31А   з переліку будинків, на які надаються послуги; виключення вказаного будинку з усіх пунктів та додатків до договору здійснено на підставі додаткової угоди від 01.08.2020 року, підписаної обома сторонами.
У судовому засіданні 12.10.2020 року представники відповідача підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, з урахуванням наданих пояснень до апеляційної скарги та просили її задовольнити, скасувати рішення    господарського суду Полтавської      області від 20.07.2020 року  у справі та ухвалити    нове рішення, яким    в задоволенні позовних вимог  про стягнення 529783,32 грн. заборгованості відмовити.
Представник позивача в судовому засіданні 12.10.2020 року проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.
          Відповідно до   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої    Законом України від 17.07.1997 року  №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
          Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
          Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005  року у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 року  у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року  у справі "Красношапка проти України").
          Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених         ст.  42 ГПК  України та    беручи до уваги відсутність клопотань  від учасників справи    щодо відкладення розгляду апеляційної скарги  у зв`язку з карантинними заходами,      колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
          Розглянувши матеріали справи,  заслухавши пояснення представників  відповідача  та позивача, перевіривши повноту встановлення господарським  судом першої інстанції  неоспорених обставин справи,  колегія суддів встановила наступне.
           04.08.2016 року між  Комунальним  підприємством  Полтавської обласної ради "Полтававодоканал"  (далі - виконавець) та   Товариством  з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна компанія Полтавського домобудівельного комбінату" (далі - споживач) укладено договір на надання послуг  з централізованого водопостачання  та водовідведення №141-1, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався надавати споживачу  послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а споживач зобов`язався оплачувати послуги в порядку і на  умовах, визначених договором та чинним законодавством (п.2.1. договору).
          У відповідності до п.3.1. договору, надання послуг здійснюється  виконавцем в межах  місячних норм  централізованого  водопостачання  та водовідведення, які визначені  відповідно  до Розрахунку  об`ємів послуг (додаток № 3 до договору).
          Згідно  з п. 3.5. договору, об`єм  послуг, наданих споживачу визначається за належним чином оформленими звітами  за фактично спожиті послуги (додаток №5 до договору), де зазначаються показники приладів і засобів які є повіреними і опломбованими.
          У п.4.1.   та п. 4.2. договору сторони погодили, що оплата послуг здійснюється споживачем  відповідно до тарифів, діючих на момент отримання послуг, затверджених органом, уповноваженим на це законом. До 20 числа розрахункового місяця, споживач надає виконавцю звіт  про показники приладів і засобів обліку розрахункового місяця, за формою визначеною у додатку №5 до договору.           У разі ненадання звіту про показники приладів і засобів обліку у встановлені вказаним пунктом строки, обсяги послуг визначаються відповідно  до п.3.11. договору.
          Виходячи з наданих звітів про контрольні показники приладів і засобів обліку розрахункового місяця, наданих споживачем виконавцю (п.4.2. договору), виконавець визначає об`єм наданих споживачу послуг за розрахунковий місяць. Остаточний розрахунок за  послуги, нарахування по актам порушень та обстежень, пеня, плата за скид понаднормативних забруднень та інші платежі, оформлені розрахунками, здійснюється споживачем до 1-го числа місяця наступним за розрахунковим (п.4.3. договору).
          Відповідно до п.4.4. договору, споживач сплачує рахунки за надані послуги в повному обсязі в строк  до 25 числа розрахункового місяця.
          Якщо  споживач має розбіжності щодо об`ємів наданих йому послуг, він зобов`язаний подати їх виконавцю у письмовій формі у строк, визначений в. п.4.4. договору і оплатити в порядку та строки, визначені в п. 4.7 договору той об`єм послуг, до якого споживач не має заперечень (п.4.5. договору).
          Згідно з п.7.2. договору, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати у встановлений договором строк, послуги та інші нарахування, згідно умов договору та чинного законодавства.
          У п.10.1. договору сторони погодили, що договір набирає чинності  з моменту підписання сторонами та скріплення печатками, і в частині надання послуг діє до 31.12.2016 року, а в частині їх сплати – до повного виконання.
          Всі правовідносини, що виникають з договору та не врегульовані ним регламентуються  відповідними нормами чинного законодавства України, зокрема, Правилами №190, Інструкцією №37, Правилами №37 (п.10.3. договору).
          Позивач вказує на те, що  з грудня 2016 року  по квітень 2020 року останнім   Товариству з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна компанія Полтавського домобудівельного комбінату" було надано послуги  по централізованому водопостачанню та водовідведенню зазначених у п.2.3 житловим будинкам за адресами: вул. Нафтовиків, 15/1 в с. Супрунівка, Полтавського р-ну; вул. Геннадія Біліченка, 37 в м. Полтава; вул. Джерельна, 1 в с. Розсошенці, Полтавського району; вул. Горбанівська, 1Б, с. Розсошенці, Полтавського р-ну; вул. Геннадія Біліченка, 35, с. Щербані, Полтавського р-ну; вул. Геннадія Біліченка, 33, с. Щербані, Полтавського р-ну; вул. Марії Башкірцевої, 33, м. Полтава; вул. Марії Башкірцевої, 33, корп. 2 в м. Полтава; вул. Геннадія Біліченка, 39, с. Щербані, Полтавського р-ну; вул. Параджанова, 3, с. Щербані, Полтавського р-ну; вул. Марії Башкірцевої, 31,  м. Полтава; вул. Параджанова, 1, с. Щербані, Полтавського р-ну; вул. Марії Башкірцевої, 31А, м. Полтава; вул. Джерельна, 3, с. Розсошенці, Полтавського р-ну на суму 577 124,29 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками  наданих послуг, актами  обліку показників лічильників, розрахунками  на оплату послуг.
          Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Полтавської області, в якому останній просив  стягнути з відповідача на свою користь 529 783,23 грн. заборгованості  за надані послуги з водопостачання та водовідведення за укладеним між сторонами договором. 
           20.07.2020 року господарським судом Полтавської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
             Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення   господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна   скарга не підлягає  до  задоволення з огляду на таке.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
У рішеннях  Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі  Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Відповідно до  ст. 173 ГК  України  господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст. ст. 11,  629 ЦК  України  договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом  ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно зі  ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Частиною 1  ст. 626  ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі  ст. 628 ЦК України  зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Так, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг,  предметом якого є послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, договірні відносини, що склалися, регулюються       нормами спеціального законодавства, а саме Законом України "Про державне регулювання у сфері комунальних послу" № 2479-VI від 09.07.2010 року, Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690 (далі – Правила №690), Порядком формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10.03.2016 року № 303.
Частиною 1  ст. 901 ЦК України  передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається    в    процесі    вчинення    певної    дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Договором передбачено щомісячну сплату наданих послуг, тому до спірних правовідносин застосовуються,    також, приписи  ст. 903 ЦК  України, яка    передбачає оплату наданих    послуг, в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2  ст. 22    Закону України "Про питну воду та питне водопостачання"   споживачі питної води, зокрема своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.
Про здійснення відносин щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення виключно на договірних засадах, відповідно до  Законів України "Про питну воду та питне водопостачання"  та "Про житлово-комунальні послуги", йдеться також у п. 2.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених  наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27.06.2008 року №190 (далі – Правила №190), відповідно до яких   Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.
Відповідно до ч. 1 ст. 12  Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Пунктами 1, 3 статті 17 Закону України "Про житлово-комунальні послуги, та п. 13 Правил №690,  ведення комерційного обліку послуги здійснюється вузлами обліку, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині, згідно з показниками засобів вимірювальної техніки.
У  п.п. 3.1., 3.2., 3.5 договору сторони погодили, що  надання послуг здійснюється в межах місячних норм, визначених додатком № 3 до договору. 
Облік послуг приладами і засобами обліку по житловому будинку, за показниками загальнобудинкового засобу обліку, шляхом знаття показників водолічильників один раз на місяць. Кількість спожитих послуг, які підлягають до сплати розраховуються як різниця показників загальнобудинкового водолічильника та показниками усіх решти приладів обліку, облаштованих на водопровідних вводах до квартир та інших приміщень будинку та витрат споживачів, які сплачують за послуги за нормою водопостачання відповідно до п. 11 Правил №690. 
Об`єм послуг наданих споживачу визначається за належним чином оформленим звітом за фактично спожиті послуги, згідно додатку № 3, де зазначається показники приладів.
Так, за матеріалами справи,  з грудня 2016 року  по квітень 2020  року Товариству з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна компанія Полтавського домобудівельного комбінату" було надано послуги  по централізованому водопостачанню та водовідведенню зазначених у п.2.3 житловим будинкам за адресами: вул. Нафтовиків, 15/1 в с. Супрунівка, Полтавського р-ну; вул. Геннадія Біліченка, 37 в м. Полтава; вул. Джерельна, 1 в с. Розсошенці, Полтавського району; вул. Горбанівська, 1Б, с. Розсошенці, Полтавського р-ну; вул. Геннадія Біліченка, 35, с. Щербані, Полтавського р-ну; вул. Геннадія Біліченка, 33, с. Щербані, Полтавського р-ну; вул. Марії Башкірцевої, 33, м. Полтава; вул. Марії Башкірцевої, 33, корп. 2 в м. Полтава; вул. Геннадія Біліченка, 39, с. Щербані, Полтавського р-ну; вул. Параджанова, 3, с. Щербані, Полтавського р-ну; вул. Марії Башкірцевої, 31,             м. Полтава; вул. Параджанова, 1, с. Щербані, Полтавського р-ну; вул. Марії Башкірцевої, 31А, м. Полтава; вул. Джерельна, 3, с. Розсошенці, Полтавського р-ну на суму 577 124,29 грн.
За змістом  ст. 530 ЦК  України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Статтею 903 ЦК  України встановлено,  якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. ст.  9, 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та п. 13 Правил №190,  споживач здійснює оплату житлово-комунальних послуг щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.
Порядок проведення розрахунків за надані послуги між сторонами узгоджений в розділі  4 договору "Порядок розрахунків".
Так, згідно п. 4.4. договору, споживач сплачує рахунок за надані послуги в повному обсязі в строк до 25 числа розрахункового місяця. 
Факт надання позивачем послуг із централізованого водопостачання за договором відповідачу підтверджується наявними у матеріалах справи розрахунками наданих послуг, актами обліку показників лічильників, розрахунками на оплату послуг  за період з грудня  2016  року по квітень  2020 року.
А отже, наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що відповідач не розрахувався в повному обсязі з позивачем у встановлений договором строк за надані згідно з умовами договору послуги, а саме сплатив лише 55  599,80 грн., що підтверджується виписками по рахунках, у зв`язку з чим сума заборгованості складає 529 783,32 грн.
Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що   позивачем доведено належними та допустимими доказами  в розумінні ст. ст. 77-79 ГПК України   факт наявності заборгованості.
Разом з тим, відповідно до ст.ст. 257, 261, та ч. 1 ст. 267 ЦК  України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу яка його порушила.
За умовами  пунктів  4.1., 4.2. договору,  оплата послуг здійснюється споживачем відповідно до тарифів чинних  на момент отримання послуг, затверджених органом уповноваженим на це Законом України. У випадку зміни тарифів, оплата послуг здійснюється споживачем по новим тарифам, без змін інших умов договору. Споживач сплачує рахунок за надані послуги в повному обсязі до 25 числа розрахункового місяця. 
Місцевий господарський суд вірно вказав на те, що   строк позовної давності починається з 26 числа кожного розрахункового місяця, оскільки  з  позовною заявою позивач звернувся  до господарського суду першої інстанції  18.05.2020 року, що слідує з відбитку штампу на першій сторінці позовної заяви.
А  тому заборгованість за період з грудня 2016 року  по травень 2017 року  є поза межами строку позовної давності. 
З матеріалів справи слідує, що позивачем не надавалось ні  клопотання з зазначенням виняткових обставин, для продовження строку позовної давності, ні жодних пояснень щодо підстав  пропуску строку позовної давності,  а тому  господарський суд першої інстанції правомірно відмовив в   задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за період з грудня   2016 року  по квітень 2017 року  в сумі 13 239,27 грн. та задовольнив  позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача  516 544,05 грн.  заборгованості  за надані послуги з водопостачання та водовідведення.
Аргументи апелянта на те, що матеріалами справи не підтверджено належними та допустимими доказами надання послуг водопостачання та водовідведення за спірний період саме ТОВ “Полтавський ДБК”, що є предметом позову є необґрунтованими та не приймаються, з огляду на таке.
Так, сторони у п. 4.5. договору узгодили, що якщо  споживач має розбіжності щодо об`ємів наданих йому послуг, він зобов`язаний подати їх  виконавцю у письмовій формі  в строк, визначений  в п.4.4 договору і оплатити в порядку та строки, визначені в п.4.7. договору, той об`єм послуг, до якого споживач не має заперечень. Неповернення актів – рахунків приймання наданих  послуг або заперечень до них  в строк та в порядку п.4.4. договору підтверджує визнання споживачем об`єму наданих йому послуг, розміру плати за них та прийняття їх у повному обсязі, у цьому випадку та  у подальшому їх перерахунок не проводиться.
За змістом п.4.7. договору, виконавець здійснює перерахунок розміру плати за послуги в разі їх  ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, встановленому Кабінету Міністрів України.
Зі змісту вказаних положень укладеного  між сторонами договору слідує, що рахунок  є актом прийому – передачі  наданих послуг, а відповідач, за умовами договору,  зобов`язаний самостійно отримати рахунок на оплату послуг, в строк до 25 числа розрахункового місяця подати розбіжності щодо об`ємів наданих йому послуг  та сплатити до 25 числа розрахункового місяця той об`єм послуг щодо якого споживач не має заперечень. 
А отже, оскільки відповідач не надав жодних заперечень щодо об`ємів спожитих ним послуг  та розміру плати за них, відповідач підтвердив визнання об`єму наданих  йому послуг, розміру   плати за них та прийняв їх у повному обсязі.
Відповідач, підписавши договір, погодився з його умовами, зокрема, щодо обов`язку самостійно отримувати рахунки на оплату послуг.
Разом з тим, з наявних в матеріалах справи рахунків слідує, що рахунок є актом прийому – здачі виконаних робіт та є первинним документом, який підтверджує господарську операцію.
Окрім того, обізнаність відповідача про існуючу заборгованість за договором  підтверджує підписаний сторонами  Акт звірки взаємних розрахунків за водопостачання та водовідведення від 09.11.2018 року  (т.1, а.с. 59).
Апелянт посилається  на  правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 року у справі № 910/1389/18 про те, що акт звірки взаємних розрахунків є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким  бухгалтерії підприємств звіряють облік операцій, сам по собі акт звірки не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом, щодо чого слід зазначити, що в цій же постанові  суду касаційної інстанції вказано на наступне. 
Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Акти звірки взаємних розрахунків, підписані уповноваженою особою відповідача (боржника) є доказами, що свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу з оплати отриманого товару.
Так, зі   змісту акту звірки взаємних розрахунків за водопостачання та водовідведення від 09.11.2018 року слідує, що він підписаний уповноваженими особами відповідача та позивача та скріплений їх печатками та в ньому  вказано про те, що при неотриманні відповіді протягом 10 днів сума заборгованості буде вважатися погодженою.
Колегія суддів враховує  зазначені вище правові висновки, викладені  у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 року у справі № 910/1389/18, відповідно до рекомендацій, які містяться у  листі Вищого господарського суду України від 29.06.2010 року №01-08-369, на який посилається апелянт,  де зазначено, що господарські суди у вирішенні спорів  не  лише  можуть,  а  й  повинні застосовувати норми права,  якими  регулюються спірні правовідносини у конкретних справах,  незалежно  від  того,  чи  посилаються  на  відповідні  норми сторони та інші  учасники судового процесу (якщо це не змінює  матеріально-правових  підстав позову). 
Аргументи апелянта про те, що  акт про прийняття до розрахунків приладів обліку води зазначеного будинку на ТОВ “Полтавський ДБК” складений 26.01.2017 року без зазначення повноважного представника споживача; акт про прийняття до розрахунків приладів обліку води   не складався; акт про прийняття до розрахунків приладів обліку води   складений 10.04.2017 року   без зазначення повноважного представника споживача;   ОСОБА_2 з 2016 року по 27.05.2020 року не є працівником ТОВ “ЖЕК Полтавського  ДБК”;  Хмельницький (без зазначення даних про ім`я та по батькові) з 2017 року по 27.05.2020 року, не є працівником ТОВ “ЖЕК Полтавського  ДБК”; ОСОБА_1 з 2017 року по 27.05.2020 року не  є працівником ТОВ “ЖЕК Полтавського  ДБК”, що свідчить про те, що позивач не надав доказів, які  підтверджують факт надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення та їх об`єми;  наявні в матеріалах справи акти не можуть вважатися належними, достовірними та допустимими доказами у справі,  не приймаються, з огляду  на  таке.
За змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У відповідності до   ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноваженнь визначено ч. 1 ст. 241 ЦК України, за змістом якої   правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.
Так, у  п.11.1. договору  сторони погодили, що невід`ємною частиною договору є додаток №4 – Акт про прийняття до розрахунків приладів обліку (для водолічильників).
А отже, беручи до уваги, що договір та додаткові угоди підписані керівником відповідача без заперечень та зауважень та враховуючи те, що відповідачем здійснено часткову оплату за послуги з водопостачання та водовідведення, колегія суддів зазначає, що правочин був схвалений особою, на користь якої його було укладено, а предметом спору у   справі є стягнення заборгованості за договором, а не спір про факт дійсності правочину.
Таким чином, аргументи апелянта на те, що позивачем не надано доказів, що підтверджують факт надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення та їх об`єми, а наявні в матеріалах справи акти не є належними, достовірними та допустимими доказами не приймаються. 
Отже,   висновок місцевого господарського суду  про часткове задоволення позовних вимог    відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини  від 18.07.2006 року). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини  у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст.  6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.  6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)
Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
          Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна компанія Полтавського домобудівельного комбінату"     залишити без задоволення.
Рішення     господарського суду Полтавської      області від 20.07.2020 року   у справі №917/798/20      залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття   і може бути оскаржена  у касаційному порядку  до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів  з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено    16.10.2020 року.

Головуюча  суддя                                                                    О.І. Терещенко

Суддя                                                                                           В.І. Сіверін  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін