У Х В А Л А
29 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 203/387/19
провадження № 61-18624ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Сватенко Ніною Анатолівною, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Тетяна Василівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на частину квартири, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Тетяна Василівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на частину квартири,
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на частину квартири.
Позов обгрунтований тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є синами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . За життя батьки були членами кооперативу та повністю сплатили внесок на квартиру АДРЕСА_1 . У квітні 1984 року мати позивача померла. Позивач на час смерті матері був неповнолітнім, отже, прийняв спадщину відповідно до закону.
Після смерті матері позивач, його брат та їх батько звернулися до нотаріуса і отримали свідоцтво про право власності на спадкове майно (зокрема, на паєнакопичення). Згодом батько позивача одружився на ОСОБА_1 , яка його усиновила.
Позивач дізнався про те, що 2012 році його батько отримав свідоцтво про право власності на квартиру, склав заповіт, яким заповів усе своє майно дружині. Позивач вважає це свідоцтво незаконним, оскільки його видано без урахування належної йому 1/3 частини паєнакопичення. Це стало причиною звернення позивача до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про визнання недійсним свідоцтва про право власності батька на квартиру, визнання за ним права власності на 1/3 частини спірної квартири у порядку спадкування за законом після смерті матері.
У вересні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності батька на квартиру, визнання за ним права власності на 1/3 частини спірної квартири у порядку спадкування за законом після смерті матері.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2020 року у позовах відмовлено. 
Ухваливши рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позовів, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 реалізував своє право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , а закон не передбачає повторного звернення із заявою про набуття права на спадщину після смерті одного й того ж спадкодавця (у зв`язку із зміною законодавства). 
Також, суд першої інстанції посилався на пропуск позовної давності, як на додаткову підставу відмови у позовах.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2020 року, в оскаржуваній частині, скасовано. Позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , видане 20 червня 2012 року, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_4 , серія САЕ №391679. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У грудні 2020 року надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана адвокатом Сватенко Н. А., на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року.
Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, судовий збір сплачено.
Згідно з частиною другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилається на те, що апеляційний суд не застосував правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року, провадження № 6-138цс13.
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття провадження.
У касаційній скарзі заявник просить зупинити виконання оскаржуваного рішення суду, оскільки позивач може зареєструвати за собою право власності на 1/3 частини спірної квартири.
Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки. Клопотання про зупинення виконання судового рішення має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Враховуючи те, що оскаржене рішення суду про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на частину квартири не підлягає примусовому виконанню, то клопотання про зупинення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року до закінчення перегляду справи в касаційному порядку задоволенню не підлягає.
Касаційну скаргу подано з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження. 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В:
Відкрити касаційне провадження у справі.
Витребувати з Кіровського районного суду місті Дніпропетровська цивільну справу № 203/687/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Тетяна Василівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на частину квартири, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Тетяна Василівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на частину квартири.
У задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року відмовити.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 28 січня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:                                                                                              А. С. Олійник
          С. О. Погрібний
          В. В. Яремко