Ухвала 
                           
17 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 206/4028/18
провадження № 61-1635св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Штелик С. П.,           
 
учасники справи: 
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 , яка діє як законний представник ОСОБА_2 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 ,
треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу   ОСОБА_1 , яка діє як законний представник ОСОБА_2 , на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року в складі судді Книш А. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня             2019 року  в складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2018 року ОСОБА_1 , діючи як законний представник малолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права на проживання в квартирі.
 
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з 2007 року вона,  а після народження і син, проживають в квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала на праві власності її цивільному чоловікові та батькові її сина ОСОБА_4 , який   на підставі договору дарування від 25 червня 1998 року подарував її своїй        матері - ОСОБА_3 (відповідач у справі), яка одразу ж склала заповіт на його ім`я. 
 
Вона разом із ОСОБА_4 та їхнім сином, як одна сім`я весь час проживали в зазначеній квартирі, а ОСОБА_3 , будучи власницею квартири, не заперечувала проти цього.
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, та з того часу інші його родичі почали зазіхати на квартиру та впливаючи на ОСОБА_3 почали вимагати виселитися їй разом із сином з квартири, посилаючись на намір її продати. 
 
Посилаючись на те, що вона неодноразово намагалася мирно вирішити конфлікт із ОСОБА_3 , пропонувала укласти договір користування квартирою, втім на жодні пропозиції остання не погоджувалася, іншого, приданого для проживання дитини житла вона не має, просила визнати за малолітнім ОСОБА_2 та за нею, як його законним представником, право на проживання та користування квартирою АДРЕСА_2 .
 
У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах як законний представник малолітнього ОСОБА_2 , про усунення перешкод у здійсненні права власності.
 
В обґрунтування заявлених вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ніколи не проживали у спірній квартирі, оскільки її син, який трагічно загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , не вів з ОСОБА_1 спільного господарства та не проживав з нею однією сім`єю.
 
Вказувала, що ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання в гуртожитку на АДРЕСА_3 , а наразі разом з сином вони проживають на АДРЕСА_4 .
 
Посилаючись на те, що вона як власник квартири та маючи намір розпорядитися нею на власний розсуд, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання у належній їй квартирі не проживають  без поважних причин понад один рік, просила суд на підставі статей 391, 405 ЦК України ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням, визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .
Рішенням Красногвардійського районного суду  м. Дніпропетровська від             07 жовтня 2019 року  у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє як законний представник ОСОБА_2 , відмовлено. 
 
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені. Визнано ОСОБА_2 ,         ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вони не ґрунтуються на матеріалах справи, суперечать встановленим обставинам, а з часу смерті ОСОБА_4 його син                 ОСОБА_2 втратив право на проживання в спірному житлі. Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд керувався тим, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року  рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а саме в частині задоволення зустрічного позову, залишаючи при цьому повністю рішення суду без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач разом з малолітнім сином не є членами сім`ї власника квартири відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зареєстрована за іншою адресою, її син був зареєстрований у спірній квартирі батьком ОСОБА_4 , померлим       ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також не був членом сім`ї власника квартири.
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 , діючи як законний представник малолітнього ОСОБА_2 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду                                    м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року  в частині задоволення зустрічного позову та передати справу в цій частині на новий розгляд. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У березні 2020 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції вважає, що справу необхідно призначити до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
 
Необхідності виклику учасників справи для надання пояснень у справі не вбачається.
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
 
Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.
 
З огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії та складності справи, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів. 
 
Керуючись статтею 401, частиною першою статті 402 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє як законний представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання права проживання та за зустрічним позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах як законний представник малолітнього ОСОБА_2 , треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування, призначити до судового розгляду.
 
Справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
 
Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:	Є. В. Петров     А. А. Калараш     С. П. Штелик