ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

05 листопада 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №592/2279/20 
Номер провадження 22-ц/816/2152/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Хвостика С. Г. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Булановим Олексієм Михайловичем
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 серпня 2020 року ухваленого в складі судді Фоменко І.М. в м. Суми, повний текст якого складено 04 вересня 2020 року, 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позовні вимоги мотивовано тим, що 16 липня 2018 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 360000 грн.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послу та Тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір.
Унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 16 грудня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 531674,33 грн, яка складається з 371134,78 грн – заборгованість за кредитом, 160539,55 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом.
Зазначав, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.
Таким чином, заборгованість до стягнення становить 371134,78 грн – заборгованість за кредитом.
Просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 371134,78 грн та судові витрати
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 серпня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 16 липня 2018 року в розмірі 324934,05 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 4871,14 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішення суду, ОСОБА_1 подала через свого представника – адвоката Буланова О.М. апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, анкета-заява підписана відповідачем 16 липня 2018 року не власноручно, а підпис виконаний в електронному вигляді. Вказує, що позивачем не надано доказів укладення договору та видачі відповідачу електронно-цифрового підпису. Крім того, анкета-заява не підписана власноручно і позивачем, а тому кредитний договір від 16 липня 2018 року є неукладеним.
Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 липня 2018 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне: «Підписанням анкети-заяви я відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднуюся до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк»», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua., і які разом з Пам`яткою клієнта та Тарифами складають договір банківського обслуговування, екземпляр якого я отримав шляхом самостійного роздрукування. Погоджуюся із збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах і з тим, що зміни в Умовах та правилах вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін не можливе, банк повідомляє мене про зміни шляхом використання певних умов і правил каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням моєї згоди і повного безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Із змінами Умов і правил надання банківських послуг зобов`язуюсь ознайомлюватися самостійно на офіційному сайті банка privatbank.ua.» (а.с. 11).
До позовної заяви банк також додав Витяг з Умов та правила надання банківських послуг (а.с 13-36). Також банком надано Витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток (а.с.108-112).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 16 грудня 2019 року утворилась у розмірі 531674,33 грн, яка складається з 371134,78 грн – заборгованість за кредитом, 160539,55 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с. 8-10).
Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 371134,78 грн (а.с. 3-6).
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 не було досягнуто домовленості у належній формі, передбаченій законодавством, щодо істотних умов кредитного договору, а саме не узгоджено у письмовій формі (не зазначено в анкеті-заяві) розміру сплати відсотків за користування кредитом та комісії за обслуговування банківського рахунку, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 324934,05 грн, а не 371134,78 грн як заявлено у позові позивачем, оскільки кошти у розмірі 39600,02 грн були сплачені ОСОБА_1 та зараховані банком у рахунок сплати відсотків за користування кредитом, а 6600 грн – комісії за обслуговування картки.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як убачається з матеріалів справи, надана банком на підтвердження позовних вимог анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана ОСОБА_1 , не містить ознак узгодження у письмовій формі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом та комісії за обслуговування картки.
Крім того, надані банком Витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток (а.с.108-112) та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 липня 2018 року шляхом підписання анкети-заяви. 
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 16 липня 2018 року вбачається, що у період з 16 липня 2018 року по 16 грудня 2019 року сплачені ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 39600,73 грн зараховані АТ КБ «ПриватБанк» у рахунок погашення відсотків за користування кредитом. Крім того, у період з 26 жовтня 2018 року по 28 серпня 2018 року, банком щомісячно списувалася комісія за обслуговування картки у розмірі 600 грн на місяць, на загальну суму 6600 грн, проте домовленості між сторонами щодо розміру сплати відсотків та комісії за обслуговування банківського рахунку досягнуто не було. 
Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 324934,05 грн.
Посилання в апеляційній скарзі на нікчемність кредитного договору, оскільки анкета-заява підписана сторонами не власноручним підписом особи, а підпис виконаний в електронному вигляді, не заслуговують на увагу, оскільки в анкеті-заяві від 16 липня 2018 року зазначено, що використання електронного підпису прирівнюється до власного підпису. Крім того, у анкеті-заявівказано особисті дані заявника, які засвідчені підписом відповідача. Також із розрахунку заборгованості та виписки за картковим рахунком вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість. Таким чином, кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, не суперечить вимогам ЦК України та іншого законодавства.
Крім того, як вбачається з поданого 01.07.2020 року представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Булановим О.М. до суду першої інстанції письмового розрахунку та обґрунтування заборгованості останній не заперечував факт укладення кредитного договору між сторонами у справі , а лише зазначав, що сума непогашеного кредиту , з урахуванням сум сплачених відповідачкою в рахунок погашення заборгованості за ним, складає 324934 грн 05 коп з чим і погодився місцевий суд при ухваленні оскаржуваного рішення (а.с.159).
Інші доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Булановим Олексієм Михайловичем, залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                          О.І.Собина

Судді:                                                                                       В.І.Криворотенко

С.Г.Хвостик