ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 р.	Справа № 440/1268/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
представника позивача: Пусана Є.В.
представника відповідача: Кушнірової Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Клочко К.І., вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,       36039, повний текст складено 25.05.20 року по справі № 440/1268/20
          за позовом            ОСОБА_1  
          до           Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                   
          про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.02.2020, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 пільговий стаж за періоди роботи (навчання, служби у ЗС СРСР): з 01.09.1980 по 15.07.1983; з 14.07.1983 по 02.04.1984; з 09.05.1984 по 22.05.1986; з 23.06.1986 по 14.08.2000; з 21.08.2000 по 01.02.2003; 03.02.2003 по 28.05.2003; 01.07.2003 по 26.12.2003; з 12.01.2004 по 16.02.2004; 01.04.2004 по 22.07.2005; з 05.08.2005 по 30.12.2005; з 03.01.2006 по 28.02.2006; з 01.03.2006 по 31.10.2017; з 01.11.2017 по 06.02.2020 та призначити з 06.02.2020 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058, пункту “б” частини 1 статті 13 Закону №1788;
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області №20 від 12.03.2020, яким ОСОБА_1 відмовлено у підтвердженні періодів роботи, передбаченої п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.06.1986 року по 14.08.2000 рік; з 21.08.2000 року по 01.02.2003 рік.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що ОСОБА_1 має необхідний стаж роботи, який надає право на пільгову пенсію відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у призначенні якої відповідач протиправно відмовив, посилаючись на не подання належним чином засвідчених документів.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №239 від 10.02.2020.
Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області №20 від 12.03.2020.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 періоди навчання, служби у Збройних Силах СРСР та роботи: з 01.09.1980 по 15.07.1983; з 14.07.1983 по 02.04.1984; з 09.05.1984 по 22.05.1986; з 23.06.1986 по 14.08.2000; з 21.08.2000 по 01.02.2003; 03.02.2003 по 28.05.2003; 01.07.2003 по 26.12.2003; з 12.01.2004 по 16.02.2004; 01.04.2004 по 22.07.2005; з 05.08.2005 по 30.12.2005; з 03.01.2006 по 28.02.2006; з 01.03.2006 по 31.10.2017; з 01.11.2017 по 06.02.2020 до пільгового стажу за Списком № 2, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058, пункту “б” частини 1 статті 13 Закону №1788 з 06.02.2020.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 3362,00 грн (три тисячі триста шістдесят дві гривні) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, а саме в частині зменшення судом першої інстанції розміру судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача, в частині вартості професійної правничої допомоги, позивачем подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального права.
Сторони скористались своїм правом на подання відзивів на апеляційні скарги.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 03.11.2020 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 06.02.2020 ОСОБА_1 через Веб-портал відкритих сервісів Пенсійного фонду України звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про призначення пенсії. До заяви про призначення пенсії додав скановані копії паспорта громадянина України, ідентифікаційного номера, трудової книжки, заяви про виплату пенсії та реквізитів рахунка, диплома, військового квитка, фото пенсіонера (т. 1, а.с.117-118, 181).
10.02.2020 ОСОБА_1 направив на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, через засоби поштового зв`язку, клопотання про долучення документів від 07.02.2020, у якому просив пенсійний орган зарахувати позивачу пільговий стаж за періоди роботи (навчання, служби у ЗС СРСР): з 01.09.1980 по 15.07.1983; з 14.07.1983 по 02.04.1984; з 09.05.1984 по 22.05.1986; з 23.06.1986 по 14.08.2000; з 21.08.2000 по 01.02.2003; 03.02.2003 по 28.05.2003; 01.07.2003 по 26.12.2003; з 12.01.2004 по 16.02.2004; 01.04.2004 по 22.07.2005; з 05.08.2005 по 30.12.2005; з 03.01.2006 по 28.02.2006; з 01.03.2006 по 31.10.2017; з 01.11.2017 по 06.02.2020 та призначити з 06.02.2020 позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058, п. “б” ч. 1 ст. 13 Закону №1788. До клопотання позивачем додано копії паспорта, довідки про присвоєння ІПН, трудової книжки, диплому, довідки №354 від 19.12.2019, листа та архівних довідок Архівного відділу виконавчого комітету Полтавської міської ради №К08.7-11/1125 від 17.01.2020, військового квитка, довідки Кременчуцького ОМВК №66/2227 від 14.11.2019, листів Архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №02-04/1/0031-К від 02.01.2020 та №02-04/1/0404-К від 21.02.2019, довідки АТ «Укртранснафта» №26-03-91/9/191-20 від 29.01.2020 (а.с.119-122).
Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області №239 від 10.02.2020 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України №1058, згідно із заявою від 06.02.2020 у зв`язку з недотриманням пункту 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій (т. 1, а.с.151).
Листом №1600-0222-8/5297 від 26.02.2020 ГУ ПФУ в Полтавській області повідомило про відсутність правових підстав для зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача про які він просив у клопотанні від 07.02.2020 (т. 1, а.с.152-154).
Рішенням Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області №20 від 12.03.2020 (далі-рішення Комісії №20 від 12.03.2020) ОСОБА_1 відмовлено у підтвердженні періодів роботи, передбаченої п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.06.1986 року по 14.08.2000 рік; з 21.08.2000 року по 01.02.2003 рік з огляду на відсутність документів про ліквідацію підприємства, заробітну плату за спірний період та відомостей про перебування у відпустках без збереження заробітної плати (т.1, а.с.167-168).
Не погодившись з прийнятими відповідачем та Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №1058-IV).
Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Відповідно до    ст. 24 Закон №1058-IV,    страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим    Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком    №    1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Cписком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону       в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Закон №1058-IV    набрав чинності 01.01.2004. До 01.01.2004 пенсійні відносини врегульовувалися    Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон №1788-XII).
Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону №1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 26 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
На момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 досяг 55-річного віку, що підтверджується копією паспорту громадянина України серія НОМЕР_1 , виданого 28.02.1997 Автозаводським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області (т. 1, а.с.80-81).
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому    наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383    (надалі - Порядок № 383).
Відповідно до п. 3 Порядку №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173    застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991; якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994, - застосовуються Списки    №    1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991    №    10; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003, - застосовуються Списки    №    1, 2, затверджені    постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №    162.
Розділом XXXII "Загальні професії" Списку    №    2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, передбачалися професії «газосварщик», «электросварщик».
Розділом XXXIII «Загальні професії» Списку    №    2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10, передбачалися професії «Электрогазосварщик», «Электросварщики на автоматических и полуавтоматических машинах», «Электросварщики ручной сварки».
Постановою Кабінету Міністрів від 11.03.1994 №    162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» затверджено Список    №    2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII "Загальні професії" передбачені професії «електрогазозварювальники» та «електрогазозварювальники на автоматичних та напівавтоматичних машинах», «електрозварювальники ручного зварювання».
Постановою Кабінету Міністрів від 16.01.2003 №    36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» затверджено Список    №    2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII "Загальні професії" передбачені професії «електрогазозварювальники» та «електрогазозварювальники на автоматичних та напівавтоматичних машинах», «електрозварювальники на ручного зварювання».
Відповідно до    ст. 62 Закону Закон №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (надалі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 та від 25.04.2019 у справі №593/283/17.
Зі змісту копії диплома НОМЕР_2 , виданого 20.07.1983 та довідки Кременчуцького професійного ліцею ім. А.С.Макаренка №54 від 19.12.2019 суд вбачає, що ОСОБА_1 навчався з 01.09.1980 по 15.07.1983 у середньому професійно-технічному училищі №20 м. Кременчука Полтавської області за професією електрогазозварник /т. 1, а.с.82-83/.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 з 14.07.1983 по 02.04.1984 працював електрогазозварювальником у Полтавському СУ-5 тресту «Промтехмонтаж-1» (т. 1, а.с.88, 92-93).
Зі змісту наявної в матеріалах справи копії квитка НОМЕР_3 та довідки Кременчуцького об`єднаного міського військового комісаріату №2227 від 14.11.2019 встановлено, що ОСОБА_1 проходив військової службу у Збройних Силах СРСР з 09.05.1984 по 22.05.1986 (т. 1, а.с.84-87).
Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту», час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
З урахуванням того, що перерва між навчанням у середньому професійно-технічному училищі №20 м. Кременчука Полтавської області та роботою ОСОБА_1 електрогазозварювальником у Полтавському СУ-5 тресту «Промтехмонтаж-1» відсутня,     суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що період навчання позивача в ПТУ повинен бути зарахований до пільгового трудового стажу позивача.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.12.2019 у справі №№513/1195/16-а.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Враховуючи, що позивач був призваний на службу в армію з посади, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до положень ч. 2 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» такий період підлягає зарахуванню при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 25.09.2018 у справі №426/1006/16-а та у постанові Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 686/4651/17.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що періоди навчання позивача з 01.09.1980 по 15.07.1983 та служби в Збройних Силах СРСР з 09.05.1984 по 22.05.1986 підлягають зарахуванню до стажу роботи необхідного для призначення пільгової пенсії.
Крім того, зі змісту наявної в матеріалах справи копії трудової встановлено, що з 23.06.1986 по 14.08.2000 позивач працював у Будівельно-монтажному управлінні-616 треста «Південспецбуд», з 21.08.2000 по 01.02.2003 у ДП СМУ-616 ВАТ «Південспецбуд», з 03.02.203 по 28.05.2003 у ТОВ «Вектра», 01.07.2003 по 26.12.2003; з 12.01.2004 по 16.02.2004; 01.04.2004 по 22.07.2005; з 05.08.2005 по 30.12.2005; з 03.01.2006 по 28.02.2006; з 01.03.2006 по 31.10.2017; з 01.11.2017 по 06.02.2020 на умовах строкових трудових договорів у Ремонтно-будівельному управлінні філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи» ВАТ «Укртранснафта» (у подальшому - філія «Придніпровські магістральні нафтопроводи» АТ «Укртранснафта») (т. 1, а.с.88-91).
Із копії трудової книжки та матеріалів атестації робочого місця, зокрема наказу Кременчуцької філії БМУ-616 ВАТ «Південспецбуд» №102 від 30.05.1995 та наказу ДП БМУ ВАТ «Південспецбуд» БМУ-616 №118 від 17.08.2000 (т. 1, а.с.98-111) встановлено, що робота на якій працював позивач вважається пільговою для отримання пенсії по списку №2.
Враховуючи вказане вище, доводи відповідача стосовно того, що із трудової книжки не можливо з`ясувати відомості про характер виконуваних робіт та факт віднесення такої роботи до переліку робіт передбачених Списком №2 є необґрунтованими. 
Крім того, необґрунтованими та безпідставними є доводи відповідача про відсутність документального підтвердження пільгового стажу позивача на підставі встановлених обставин по справі, що підтвердженні належними доказами по справі, а саме стосовно періодів навчання позивача з 01.09.1980 по 15.07.1983, служби у Збройних Силах СРСР з 14.07.1983 по 02.04.1984 та роботи на посадах електрогазозварника, електрозварника ручного зварювання, електрозварника з 09.05.1984 по 22.05.1986; з 23.06.1986 по 14.08.2000; з 21.08.2000 по 01.02.2003; 03.02.2003 по 28.05.2003; 01.07.2003 по 26.12.2003; з 12.01.2004 по 16.02.2004; 01.04.2004 по 22.07.2005; з 05.08.2005 по 30.12.2005; з 03.01.2006 по 28.02.2006; з 01.03.2006 по 31.10.2017; з 01.11.2017.                         
Колегія суддів звертає увагу, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, відповідачем зазначено про недотримання позивачем вимог пункту 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі-Порядок №22-1), відповідно до яких документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Інших обґрунтувань на підтвердження підстав для відмови у призначенні пенсії за віком оскаржуване рішення №239 від 10.02.2020 не містить.
Судовим розглядом встановлено, що 04.02.2020 позивач звернувся до ГУПФУ в Полтавській області з заявою про підтвердження періодів роботи, до якої додав копії документів, що підтверджують його пільговий стаж з 23.06.1986 по 14.08.2000; з 21.08.2000 по 01.02.2003, які засвідчені посадовою особою пенсійного органу уповноваженою на прийняття документів, що спростовує доводи відповідача про відсутність належним чином засвідчених копій документів необхідних для призначення пільгової пенсії за віком.
Також, відповідачем в оскаржуваному рішенні не конкретизовано перелік копій документів, які не були належним чином засвідчені, що позбавляє можливості надати оцінку обґрунтованості цих доводів.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що доводи відповідача про не подання позивачем належним чином засвідчених документів до заяви про призначення пенсії є безпідставним та є проявом формалізму, що за загальним правилом, не може бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 у справі №593/283/17.
Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач, прийнявши спірне рішення №239 від 10.02.2020, діяв не на підставі та не у спосіб визначений законом, що є підставою для його скасування.
Стосовно позовних вимог в частині скасування рішення Комісії №20 від 12.03.2020, колегія суддів зазначає наступне.
Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника визначено Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим                               постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 за   №   1231/13105 (надалі - Порядок № 18-1).
Відповідно до п. 3 Порядку №18-1, підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - підтвердження стажу роботи), здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Комісії).
Згідно з п. 6 Порядку № 18-1, основними завданнями Комісії є, зокрема, розгляд заяв про підтвердження стажу роботи (додаток 1) та прийняття рішень щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні в установленому порядку.
Відповідно до п. 11 Порядку №18-1, для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь за місцем проживання (реєстрації) такі документи: 1) заяву про підтвердження стажу роботи; 2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або  щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному       державному реєстрі юридичних осіб, фізичних    осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); 3) трудову книжку; 4) документи, видані архівними установами, зокрема: а) довідку про заробітну плату; б) копії документів про проведення атестації робочих місць; в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з       неповним       робочим       днем,       надання       відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідка про їх відсутність). У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання       робіт, що дають право       на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.
Згідно з п.п. 15, 16 Порядку № 18-1, Комісії розглядають заяви про підтвердження стажу роботи, на бажання заявника, у його присутності або в присутності його законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Комісії приймають рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п`яти робочих днів з дня його прийняття направляють до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у містах та районах, а також повідомляють заявника про прийняте рішення. Рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку.
Тобто, вирішення питання про зарахування до пільгового стажу по Списку № 2 періоду роботи на підприємстві, яке ліквідоване, віднесено до виключної компетенції Комісій при Головних управліннях Пенсійного фонду в областях.
Як свідчать матеріали справи, Дочірнє підприємство «Будівельно-монтажне управління №616» ПАТ «Південспецбуд», в якому працював позивач, не має правонаступника, тобто є ліквідованим. Отже, рішення про зарахування вказаного періоду, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, має прийматись Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Полтавській області.
Судовим розглядом встановлено, що позивачем 04.02.2020 подано заяву про підтвердження періодів роботи з 23.06.1986 по 14.08.2000 електрогазозварником в Будівельно-монтажному управлінні-616 тресту «Південспецбуд» та з 21.08.2000 по 01.02.2003 електрозварником в ДП БМУ-616 ВАТ «Південспецбуд». До заяви позивачем додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про підтвердження припинення Дочірнього підприємства «Будівельно-монтажне управління №616» ПАТ «Південспецбуд», копії трудової книжки, архівної довідки архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №02-04/1/0405-К від 21.02.2019, архівної довідки архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №02-04/1/2568-К від 21.02.2019 про розмір заробітної плати за спірний період, архівної довідки архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №02-04/1/0409-К від 21.02.2019 про переведення на іншу роботу, на роботу з       неповним       робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати, а також інформацію про проведення атестації робочих місць на підприємстві.
Підставою для прийняття Комісією при ГУ ПФУ в Полтавській відмови у підтвердженні періодів роботи, передбаченої п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.06.1986 року по 14.08.2000 рік; з 21.08.2000 року по 01.02.2003 рік, зазначено про відсутність документів про ліквідацію підприємства, заробітну плату за спірний період та відомостей про перебування у відпустках без збереження заробітної плати.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи пенсійного органу про відсутність документів про ліквідацію ПАТ «Південспецбуд», заробітну плату позивача за спірний період та відомостей про його перебування у відпустках без збереження заробітної плати, оскільки такі документи подані позивачем, проте безпідставно не взяті відповідачем до уваги.
Крім того, відповідач у оскаржуваному рішенні №20 від 12.03.2020 не наводить обставин на обґрунтування недостатності наданих позивачем документів для підтвердження періодів роботи, передбаченої п. 2 ч. 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.06.1986 року по 14.08.2000 рік; з 21.08.2000 року по 01.02.2003 рік, а також не зазначає про причини не врахування поданих документів.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що рішення Комісії №20 від 12.03.2020, яким ОСОБА_1 відмовлено у підтвердженні періодів роботи, передбаченої п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.06.1986 року по 14.08.2000 рік; з 21.08.2000 року по 01.02.2003 рік є необґрунтованим, тобто прийняте без урахування усіх обставин справи, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, висловлений ним у постанові від 24.04.2019 у справі № 242/3391/17, відповідно до якого ефективним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону №1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
Позивач звернувся з заявою про призначення пенсії 06.02.2020, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи вищевикладене та з урахуванням того, що матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем усіх умов необхідних для призначення пільгової пенсії за віком, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що з метою повного захисту прав та законних інтересів позивача наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи (навчання, служби у ЗС СРСР): з 01.09.1980 по 15.07.1983; з 14.07.1983 по 02.04.1984; з 09.05.1984 по 22.05.1986; з 23.06.1986 по 14.08.2000; з 21.08.2000 по 01.02.2003; 03.02.2003 по 28.05.2003; 01.07.2003 по 26.12.2003; з 12.01.2004 по 16.02.2004; 01.04.2004 по 22.07.2005; з 05.08.2005 по 30.12.2005; з 03.01.2006 по 28.02.2006; з 01.03.2006 по 31.10.2017; з 01.11.2017 по 06.02.2020 до пільгового стажу за Списком № 2, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та призначити позивачу з 06.02.2020 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058, пункту “б” частини 1 статті 13 Закону №1788.
Стосовно розподілу судових витрат здійснених судом першої інстанції за результатами розгляду справи по суті.
Так, відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 8 ст. 139 КАС України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
З урахуванням того, що судом першої інстанції задоволено позовні вимоги заявлені позивачем в повному обсязі, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 3362,00 грн., що є документально підтвердженими.
Стосовно співмірності заявлених вимог позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 9400,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відтак, документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді першої інстанції позивачем надано наступні документи: ордер, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової (правничої) допомоги від 03.02.2020 №03/20, перелік адвокатів призначених для надання правової допомоги за договором №03/20 від 03.02.2020, розрахунок вартості правової (правничої) допомоги, рахунок-фактура №03/20/2 від 02.03.2020, квитанція №0.0.1636544007.1 від 02.03.2020 на суму 9400,00 грн, додаткова угода №1 до договору, акт приймання-передачі №03/20/1 від 14.05.2020.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Враховуючи вказані вище норми, що врегульовують питання відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а також оцінивши надані позивачем докази у їх сукупності, а також заперечення відповідача щодо розміру судових витрат, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн на користь позивача.
Крім того, позивачем заявлено клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9100,00 грн.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції позивачем надано наступні документи: додаткова угода №2 до договору №03/20, акт приймання-передачі №03/20/2 від 25.08.2020, розрахунок вартості правової допомоги за договором.
Колегія суддів зазначає, що оскільки апеляційний розглядом підтверджено правомірність висновків суду першої інстанції в частині зменшення суми витрат, які підлягають відшкодуванню на користь позивача, а також прийнято рішення про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, судові витрати понесені позивачем на оплату професійної правничої допомоги підлягають частковому відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 2400,00 грн.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 року по справі №440/1268/20 залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну допомогу у розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) грн. 00 коп. за участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.       
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова	
Судді	   	Л.В. Мельнікова    А.О. Бегунц   	
Повний текст постанови складено  12.11.2020 року