Справа № 146/30/20
Провадження № 22-ц/801/2154/2020
Категорія: 32
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року	Справа № 146/30/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Куленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2020 року, ухвалене суддею Войнаровським І.В., повний текст рішення складено 01 жовтня 2020 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати, пені, інфляційних збитків та 3% річних,
встановив:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ТОВ «Компанія Енергія» на її користь 51 103,18 грн, а саме: 1 206,69 грн – заборгованість з виплати орендної плати за 2017-2019 роки; 49 747,48 грн – пені; 111,82 грн – інфляційних збитків; 37,19 грн – 3% річних, а також розірвати договір оренди землі від 01.06.2009, укладений між ОСОБА_2 , спадкоємицею якої і її правонаступником є ОСОБА_1 , та ТОВ «Компанія «Енергія», зареєстрований 11.05.2012 відділом Держкомзему у Шаргородському районі Вінницької області. 
Позов мотивований тим, що 01.06.2009 її матір ОСОБА_2 уклала договір оренди землі із відповідачем, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,9903 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області.
Відповідно до умов п. 9 вказаного договору оренди землі, орендна плата виплачується у грошовій, натуральній або змішаній формі в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка станом на день укладення договору становила 8 229,53 грн, в строки до кінця календарного року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Позивач є спадкоємцем вказаної земельної ділянки, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого 20.06.2018.
Після смерті матері вона звернулась до відповідача та повідомила його про перехід права власності на земельну ділянку до неї, оскільки договір оренди землі продовжував свою дію. Однак, орендна плата за користування земельною ділянкою за 2017 та за 2018 рік виплачена не була. Протягом 2017-2018 років вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою виплатити їй орендну плату за користування вище зазначеною земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. 10.01.2019 вона направила відповідачеві письмову заяву, в якій виклала суть своїх порушених прав, однак, кошти їй так і не були виплачені.
У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з виплати орендної плати, утворилась заборгованість за 2017, 2018 та 2019 роки у розмірі 1206,69 грн.
Також з відповідача підлягають стягненню пеня у розмірі 49 747,48 грн, інфляційні збитки за 2017-2019 роки в розмірі 111,82 грн, 3% річних за період 2017-2019 років в розмірі 37,19 грн.
Систематична несплата орендної плати протягом 2017-2019 років є підставою для розірвання договору оренди землі.
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2020 року позов задоволено. 
Стягнуто з ТОВ «Компанія Енергія» на користь ОСОБА_1 51 103 гривні 18 копійок, а саме: 1206 гривень 69 копійок – заборгованості з виплати орендної плати за 2017-2019 роки; 49 747 гривень 48 копійок – пені; 111 гривень 82 копійки – інфляційних збитків; 37 гривень 19 копійок – 3% річних.
Договір оренди землі від 01 червня 2009 року, укладений між ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія Енергія», зареєстрований 11 травня 2012 року Відділом Держкомзему у Шаргородському районі Вінницької області розірвано.
Стягнуто з ТОВ «Компанія Енергія» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 681 гривня 60 копійок.
Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ «Компанія Енергія» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково: стягнути з ТОВ «Компанія Енергія» на користь ОСОБА_1 1 241,93 грн, а саме: 1206,69 грн – заборгованість з виплати орендної плати за 2017-2019 роки; 28,22 грн – пені; 7,02 грн – 3% річних. У задоволенні решти позовних вимог просить відмовити.
Скарга мотивована тим, що відповідачем допущено одноразове порушення обов`язку по сплаті орендної плати, а тому відсутнє систематичне порушення такого обов`язку, як підстава для розірвання договору оренди землі; відповідачем надано докази направлення 11.03.2020 позивачу орендної плати, однак в рішенні зазначено, що відповідачем документальних підтверджень цього суду не надано; судом залишено поза увагою, що позивач відмовилася отримати орендну плату за 2020 рік; розмір пені є значно завищеним і судом не взято до уваги заперечення відповідача з цього приводу і не зазначено про такі заперечення у рішенні.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що  ОСОБА_2  на праві власності належала земельна ділянки площею 0,9903 га у межах згідно з планом, розташована на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер 0525386900:03:001:0284, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту Серія ЯЖ №259582 від 29.01.2009 (а.с.12).
01.06.2009  ОСОБА_2  уклала із ТОВ «Компанія Енергія» договір оренди належної їй земельної ділянки строком на 15 років (а.с.10-11). Договір зареєстрований відділом Держкомзему у Шаргородському районі Вінницької області 11.05.2012  (а.с.10-11,15-16).
Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 01.06.2009 ОСОБА_2 передала, а ТОВ «Компанія Енергія» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Рахнівсько-Лісової сільської ради, загальною площею 0,9903 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до оцінки станом на 29.05.2009 складає 8229,53 грн (а.с.13).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла.
Вказану вище земельну ділянку успадкувала ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20.06.2018 державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Хлапоніним О.О. (а.с.18).
ОСОБА_1 після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_3 зверталась до ТОВ «Компанія Енергія» з письмовою заявою (отримано відповідачем 10.01.2019), в якій повідомила про перехід права власності на спірну земельну ділянку до неї та з вимогою виплатити їй орендну плату за користування земельною ділянкою, інакше вона має намір розірвати договір оренди за згодою сторін, а у разі відмови – звернеться до суду (а.с.20,21).
Як на підставу для розірвання договору оренди землі ОСОБА_1 , як новий власник земельної ділянки, яка перебуває в оренді ТОВ «Компанія «Енергія», посилалася на невиконання орендарем обов`язків по сплаті їй орендної плати за 2017-2019 роки.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди землі, укладеного з відповідачем, та стягнення з нього на користь позивача заборгованості по орендній платі у зв`язку із систематичною несплатою ОСОБА_1 , як правонаступнику ОСОБА_2 , орендної плати за користування земельною ділянкою за період 2017-2019 років. Також суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, з нього на користь позивача підлягає стягненню пеня, інфляційні збитки та три проценти річних.
Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, а саме щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по орендній платі.
Відповідно до статті 24 ЗУ «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Положеннями ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату орендної плати.
У постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). 
Отже, систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, є підставою для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.
Для розірвання спірного договору оренди землі у даній справі необхідно встановити систематичність порушень зобов`язань орендаря по сплаті орендної плати (неодноразове, триваюче порушення порядку сплати орендної плати).
Беззаперечним фактом у даній справі є отримання ОСОБА_1 20.06.2018 свідоцтва про право на спадщину, яка складається із земельної ділянки та перебуває в оренді ТОВ «Компанія «Енергія.
Одночасно із видачою свідоцтва про право на спадщину державний нотаріус проводить реєстрацію права власності на земельну ділянку за спадкоємцем.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року у справі №709/1089/17 за подібних правовідносин прийшов до висновку, що позивач набуває право власності на земельну ділянку після її державної реєстрації і саме з цього моменту у позивача виникає право вимагати у відповідача сплати орендної плати (з моменту отримання спадщини).
Згідно з пунктом 40 договору оренди землі від 01.06.2019, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Отже, ОСОБА_1 набула права орендодавця (зокрема, право на отримання орендної плати) із моменту відкриття спадщини, а право вимагати у відповідача сплату орендної плати в неї виникло саме з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності на земельну ділянку (з червня 2018 року).
Правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості з орендної плати, оскільки протягом 2017-2019 років вона не сплачувалася, чого не заперечує відповідач.
Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду щодо наявності такої підстави для розірвання договору оренди землі як систематичність зі сторони ТОВ «Компанія «Енергія» щодо несплати ОСОБА_1 орендної плати, виходячи з наступного.
Відповідно до частини п`ятої статті 31 Закону України «Про оренду землі» особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 ЗК України.
Таке повідомлення має містити відомості про: кадастровий номер, місце розташування та площу земельної ділянки; прізвище, ім`я, по батькові нового власника; місце проживання (знаходження) нового власника, його поштова адреса; платіжні реквізити (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.
Тобто, повідомлення орендаря про набуття права власності на земельну ділянку протягом визначеного ст. 31 Закону України «Про оренду землі» строку є обов`язком, а не правом орендодавця.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у вищезгаданій постанові від 09 грудня 2019 року у справі №709/1089/17 за аналогічних правовідносин (несплата орендної плати за 2009-2015 роки, частково за 2016 рік) прийшов до висновку, що «…судами встановлено, що позивач набув права власності на земельну ділянку 25 липня 2016 року (після її державної реєстрації), а отже, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, що саме з 25 липня 2016 року у позивача виникло право вимагати у відповідача сплати орендної плати, а саме: з моменту отримання ним спадщини. Враховуючи момент виникнення у позивача права на одержання орендної плати (що мало місце у 2016 році), порушення строків сплати орендної плати буде у разі її невнесення орендарем до 31 грудня 2016 року. При цьому, орендна плата за попередні роки також має бути сплачена  у вказаний строк, адже за відсутності у орендаря даних про нового власника земельної ділянки сплатити її до кінця попередніх років на користь позивача відповідач фактичної можливості не мав».
ОСОБА_1 в свою чергу не заперечувала, що свій обов`язок як нового власника земельної ділянки щодо повідомлення користувача земельної ділянки про зміну власника вона виконала лише у січні 2019 року.
ТОВ «Компанія «Енергія», як орендар, фактично не мав можливості виконати свій обов`язок щодо сплати орендної сплати за 2017-2018 роки на користь ОСОБА_1 до кінця попередніх років, як визначено договором, за відсутності у нього даних про нового власника земельної ділянки.
Враховуючи, що ОСОБА_1 повідомила товариство про перехід права власності на земельну ділянку у січні 2019 році, порушення строків сплати орендної плати за 2019 рік буде у разі її невнесення орендарем до 31 грудня 2019 року.
При цьому, орендна плата за попередні роки також має бути сплачена у вказаний в договорі строк, адже за відсутності у орендаря даних про нового власника земельної ділянки сплатити її за попередні роки на користь позивача відповідач фактичної можливості не мав.
За відсутності вини відповідача у несплаті позивачу орендної плати за 2017 та 2018 роки через невиконання останнім обов`язку щодо повідомлення про зміну власника, не можливо говорити про систематичну несплату орендної плати.
Отже, відповідач разово порушив свої зобов`язання перед позивачем, а саме не сплатив орендну плату за 2019 рік, а відтак, не можливо говорити про систематичну несплату та, як наслідок, відсутні підстави для розірвання договору оренди землі, передбачені п. д ч. 1 ст. 141 ЗУ Країни та ст. 32 ЗУ «Про оренду землі».
Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача пені, інфляційних збитків та 3% річних, то як встановив апеляційний суд, оренду плату за 2017-2019 роки ТОВ «Компанія «Енергія» повинно було сплатити ОСОБА_1 до 31 грудня 2019 року, однак, оскільки кошти протягом вказаного періоду сплачені не були, прострочення орендаря має місце з 01 січня 2020 року.
ОСОБА_1 не просить стягнути пеню, інфляційні збитки та 3 % річних за період 2020 року (моменту виникнення прострочення зобов`язання), а суд в силу принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) не може вийти за межі позовних вимог, тому підстав для стягнення пені, інфляційних збитків та 3% річних немає.
Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог позову про розірвання договору оренди, стягнення пені, інфляційних збитків та 3% річних відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимоги позову про стягнення заборгованості з виплати орендної плати відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, оскільки суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_1 має право на отримання орендної плати за 2017-2019 роки і така їй сплачена не була.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції частково скасовано із ухваленням нового рішення, а в решті рішення підлягає залишенню без змін, судові витрати за першу інстанцію підлягають розподілу, а саме з ТОВ «Компанія «Енергія» на Користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 19,85 грн. Також у зв`язку із фактичним задоволенням вимог апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія «Енергія» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2522,40 грн, який документально підтверджений.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» задовольнити частково.
Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2020 року, яким задоволено вимоги позову про розірвання договору оренди, стягнення пені, інфляційних збитків та 3% річних скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині. 
Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2020 року, яким задоволено вимогу позову про стягнення заборгованості з виплати орендної плати, залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» (ЄДРПОУ 30604143) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 19 (дев`ятнадцять) гривень 85 копійок судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» (ЄДРПОУ 30604143) 2 522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2020 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко