Головуючий суду 1 інстанції - Попова О.М.
Доповідач -Коновалова В.А.

Справа № 426/695/15-ц
Провадження № 22-ц/810/697/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                               ПОСТАНОВА
Іменем України

12 листопада 2020 року                                                                        м. Сєвєродонецьк
                                                                                        
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Коновалової В.А.,  
суддів: Карташова О.Ю., Луганської В.М.,
за участю секретаря судового засідання Пономарьової В.С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_5 ,
на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 27 серпня 2020 року, ухвалене  у складі судді Попової О.М.  в м. Сватове Луганської області, 
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування якого вказав, що 09 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим О.С. За умовами зазначеного договору позивачем надано ОСОБА_2 1039090,00 грн, що в еквівалентне за офіційним курсом НБУ становить 130000 доларів США, строком до 09 лютого 2014 року.
08 лютого 2014 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до договору позики, відповідно умов якого збільшено розмір позики та встановлено строк повернення позики до 09 лютого 2015 року. 
В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 09 лютого 2013 року між позивачем та ОСОБА_3 , укладено договір поруки, який нотаріально посвідчено.
Також в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 09 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір поруки, який нотаріально посвідчено. 
08 лютого 2014 року були укладені відповідні договори про внесення змін до договорів поруки. 
У встановлений строк відповідачі зобов`язання не виконали, грошових коштів не повернули у зв`язку з чим загальна заборгованість за договором позики становить 2848049,41 грн, в тому числі: заборгованість за позикою - 2589135,83 грн, штраф за прострочення повернення позики - 259913,58 грн.                                       
Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09 лютого 2013 року в сумі 2848049,41 грн, в тому числі: 2589135,83 грн - заборгованість за позикою, 259913,58 грн - штраф за прострочення повернення позики. Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09 лютого 2013 року в сумі 2848049,41 грн, в тому числі: 2589135,83 грн - заборгованість за позикою, 259913,58 грн - штраф за прострочення повернення позики.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 10 липня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму 2848049,41 грн заборгованість за договором позики від 09 лютого 2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. Вирішено питання про судові витрати.
Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 05 лютого 2019 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Сватівського районного суду Луганської області від 10 липня 2015 року скасовано. 
Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 27 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 2139609 (два мільйона сто тридцять дев`ять тисяч шістсот дев`ять ) грн 22 коп. за договором позики від 09 лютого 2013 року. В частині вимог до поручителів відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. 
Суд обґрунтував рішення тим, що, позивач ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 708440,19 грн, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на 14 серпня 2018 року складає 25800 дол. США 00 центів, у якості часткового погашення позики, відповідно до договору позики від 09 лютого 2013 року, що підтверджено його заявою. Оскільки відповідачем  ОСОБА_2 зобов`язання за договором позики у повному обсязі не виконані, то суд першої інстанції, враховуючи часткове погашення боргу, дійшов висновку про стягнення з боржника заборгованості у розмірі 2139609 грн 22 коп.
Також, суд першої інстанції зазначив, що з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за договором. Позивач ОСОБА_1 мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за договором позики з 09 березня 2014 року) пред`явити вимоги до поручителя. Проте, до суду із позовом звернувся у лютому 2015 року, що свідчить про припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України відносно відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Сватівського районного суду Луганської області від 27 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати причини пропуску строку для звернення до суду з позовом про стягнення боргу за договорами поруки № 514 від 09 лютого 2013 року та № 515 від 09 лютого 2013 року, укладеними між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та поновити строк. Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09 лютого 2013 року в сумі 2139609,22 грн. Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09 лютого 2013 року в сумі 2139609,22 грн, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі позивач зазначив, що ухвалюючи рішення суд застосував позовну давність до вимоги про стягнення боргу з ОСОБА_4 без його відповідної заяви, а заява про застосування строку позовної давності одного з відповідачів не поширюється на позовні вимоги до інших відповідачів, в тому числі і при солідарній відповідальності.
Крім того, позивач вказав, що відмовляючи у задоволенні його заяви про поновлення пропущеного строку судом не враховано фактичний початок бойових дій (форс-мажорні обставини) на території м. Брянки Луганської області та м. Луганська. 

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 роз`яснювалося право подати до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу ОСОБА_2 отримала 05 жовтня 2020 року, а ОСОБА_3 15 жовтня 2020 року, представник ОСОБА_6 отримав 05 жовтня 2020 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (Т. 3 а.с.184,185,190).
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень і у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи. 
ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України відповідно до ст. 1-1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції".

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України  судове рішення  повинно ґрунтуватися на засадах  верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідачкою ОСОБА_2 рішення суду не оскаржується, а із тексту апеляційної скарги вбачається, що позивачем ОСОБА_1 рішення суду оскаржується тільки в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,  тому рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" № 12 від 24.10.2008 року. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителів, суд першої інстанції виходив з того, що з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за договором. Позивач ОСОБА_1 мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за договором позики з 09 березня 2014 року) пред`явити вимоги до поручителя. Проте, до суду із позовом звернувся в лютому 2015 року, що свідчить про припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України відносно відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Судом встановлено, що 09 лютого 2013 року між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 513.
Згідно пункту 1 договору позики позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальникові строком до 09 лютого 2014 року, а позичальник прийняв від нього у власність строком до 09 лютого 2014 року грошові кошти в розмірі 1039090,00 грн, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору становить 130000 доларів США. Таку ж саму суму грошових коштів у доларовому еквіваленті без нарахувань процентів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві до 09 лютого 2014 року.
Пунктом 5 договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний повертати позикодавцеві позичену ним суму шляхом сплати платежів в розмірі та на умовах, визначених в таблиці 1 до 9 числа кожного місяця.
08 лютого 2014 року між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) укладено договір про внесення змін до договору позики від 09 лютого 2013 pоку, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 248, яким змінено пункти 1 та 5 договору позики.
Зокрема, сторони погодили пункт 1 договору позики в наступній редакції: «позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальникові строком до 09 лютого 2015 року, а позичальник прийняв від нього у власність строком до 09 лютого 2015 року грошові кошти в розмірі 1111011,29 грн, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору становить 130275 доларів США. Таку ж саму суму грошових коштів у доларовому еквіваленті без нарахувань процентів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві до 09 лютого 2015 року.
Пунктом 1.2 договору про внесення змін до договору позики внесені зміни до п. 5 договору позики та встановлено графік повернення позичених коштів з повним поверненням до 09 лютого 2015 pоку.
Зазначені обставини свідчать про те, що позивач та відповідач ОСОБА_2 договором про внесення змін до договору позики від 02 лютого 2013 року збільшили розмір позики до суми 1111011,29 грн, що на момент укладення договору позики еквівалентно 130275,00 дол. США за офіційним курсом НБУ, а також змінили строк повернення позики до 09 лютого 2015 року, визначивши сплату платежів щомісячно згідно графіка.
Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Згідно статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 09 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 515.
Відповідно до п. 1.1. зазначеного вище договору поруки  ОСОБА_3 зобов`язалася нести солідарну майнову відповідальність перед позивачем за виконання в повному обсязі зобов`язань позичальника за договором позики щодо сплати позики (штрафу, пені), своєчасного та в повному обсязі погашення суми позики у строк до 09 лютого 2014 року у розмір 1039090 грн, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору становить 130000 доларів США.
Згідно пункту 2.1. договору поруки від 09 лютого 2013 року поручитель зобов`язується у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником забов`язань за договором позики виконати за нього зобов`язання перед кредитором на умовах, у порядку та у строки, встановлені договором позики, зазначеним у пункті 1.1. даного договору, зі змінами і доповненнями до нього.
Пунктом 3.1. договору поруки від 09 лютого 2013 року передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
08 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін до договору поруки від 09 лютого 2013 pоку, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 250.                      
Зокрема, сторони погодили внести зміни до договору поруки, виклавши пункт 1.1. в наступній редакції: «поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним договором, зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики від 09 лютого 2013 року та змін і доповнень до нього щодо сплати позики (штрафу, пені), своєчасного та в повному обсязі погашення суми позики у строк до 09 лютого 2015 року у розмір 1111011,29грн, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору становить 130275 доларів США, відшкодування збитків іншої заборгованості».
Також в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 09 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір поруки, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 514.
Відповідно до п. 1.1. зазначеного вище договору поруки  ОСОБА_4 зобов`язався нести солідарну майнову відповідальність перед позивачем за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики щодо сплати позики (штрафу, пені), своєчасного та в повному обсязі погашення суми позики у строк до 09 лютого 2014 року у розмір 1039090 грн, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору становить 130000 доларів США.
Згідно пункту 2.1. договору поруки від 09 лютого 2013 року поручитель зобов`язується у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором позики виконати за нього зобов`язання перед кредитором на умовах, у порядку та у строки, встановлені договором позики, зазначеним у пункті 1.1. даного договору, зі змінами і доповненнями до нього.
Пунктом 3.1. договору поруки від 09 лютого 2013 року передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
08 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір про внесення змін до договору поруки від 09 лютого 2013 pоку, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 249.                      
Зокрема, сторони погодили внести зміни до договору поруки, виклавши пункт 1.1. в наступній редакції: «поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним договором, зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики від 09 лютого 2013 року та змін і доповнень до нього щодо сплати позики (штрафу, пені), своєчасного та в повному обсязі погашення суми позики у строк до 09 лютого 2015 року у розмір 1111011,29грн, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору становить 130275 доларів США, відшкодування збитків іншої заборгованості».
Стаття 651 ЦК України передбачає зміну договору за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (статті 653, 654 ЦК України).
За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Як зазначалось вище, 08 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір про внесення змін до договору поруки від 09 лютого 2013 pоку, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 249.  
Також 08 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін до договору поруки від 09 лютого 2013 pоку, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 250.      
Отже, позикодавцем та поручителями узгоджено інший обсяг відповідальності за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики від 09 лютого 2013 року, а саме щодо своєчасного та в повному обсязі погашення суми позики у строк до 09 лютого 2015 року у розмір 1111011,29 грн, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору становить 130275 доларів США, відшкодування збитків іншої заборгованості та змінили строк повернення позики з 09 лютого 2014 року на 09 лютого 2015 року.
       Проте, суд першої інстанції, зазначаючи про припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України відносно відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не звернув належної уваги на зазначені вище договори про внесення змін до договорів поруки від 09 лютого 2013 року і не врахував, що згідно з вимогами статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов.
Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов`язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки.
Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: 1) протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); 2) протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги та якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
В частині першій статті 251 ЦК України зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.
Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Оскільки право кредитора і обов`язок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12, постанові від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц, постанові від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11.
Пунктом 3.1. договорів поруки від 09 лютого 2013 року передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Пунктом 5 договору позики у зміненій редакції передбачено, що позичальник зобов`язаний повертати позикодавцеві позичену ним суму шляхом сплати платежів в розмірі та на умовах визначених в таблиці 1 до дев`ятого числа кожного місяця, а саме: до 09 березня 2014 року - 23452,55 грн (2750 доларів США); до 09 квітня 2014 року - 23452,55 грн (2750 доларів США); до 09 травня 2014 року - 23452,55 грн (2750 доларів США); до 09 червня 2014 року - 108734,55 грн (12750 доларів США); до 09 липня 2014 року - 21107,30 грн (2475 доларів США); до 09 серпня 2014 року - 21107,30 грн (2475 доларів США); до 09 вересня 2014 року - 21107,30 грн (2475 доларів США); до 09 жовтня 2014 року - 21107,30 грн (2475 доларів США); до 09 листопада 2014 року - 21107,30 грн (2475 доларів США); до 09 грудня 2014 року - 21107,30 грн (2475 доларів США); до 09 січня 2015 року - 191671,30 грн (22475доларів США); до 09 лютого 2015 року - 613603,99 грн (71950 доларів США).
 
Таким чином, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на підставі договору.
Правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року та у постанові від 31 жовтня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Звертаючись до суду із позовом позивач зазначив, що у встановлений договором строк відповідачі зобов`язання не виконали, грошових коштів не повернули у зв`язку з чим загальна заборгованість за договором позики становить 2848049,41 грн, в тому числі: заборгованість за позикою - 2589135,83 грн, штраф за прострочення повернення позики - 259913,58 грн.                                       
Оскільки строк пред`явлення вимоги до поручителів обраховується окремо за кожним щомісячним платежем, а відтак стягнення заборгованості за договором позики з  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як з поручителів, солідарно з  ОСОБА_2 , має відбуватись у межах шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу відповідної частини основного зобов`язання.
З матеріалів справи вбачається, що з позовом позивач  звернувся до суду 19 лютого 2015 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті, тому порука є такою що припинена в частині щомісячних платежів, строк внесення яких настав за шість місяців до звернення і цим позовом.  Таким чином, порука в частині щомісячних платежів, строк виконання яких настав до 19 серпня 2014 року припиненана підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. 
Разом з тим, колегія суддів вважає, що заборгованість, яку може бути стягнуто солідарно з боржника і поручителів обліковується за період з 20 серпня 2014 року по дату остаточного повернення кредиту 09 лютого 2015 року.
 
Враховуючи графік повернення позики, узгоджений сторонами, розрахунок заборгованості наданий позивачем, заборгованість за позикою за договором позики від 09 лютого 2013 року із внесеними змінами, за період з 20 серпня 2014 року по 09 лютого 2015 року становить 2 287 935,97 грн.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 отримав від відповідача ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 708440,19 грн, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на 14 серпня 2018 року складає 25800 дол. США 00 центів, у якості часткового погашення позики, відповідно до договору позики укладеного між ним та відповідачем 09 лютого 2013 року, що підтверджено його заявою.                                                                
За таких обставин колегія суддів вважає, що з поручителя  ОСОБА_3 , яка є солідарним боржником ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за позикою в сумі 1579495,78 грн (2287935,97 грн - 708440,19 грн), та з поручителя  ОСОБА_4 , який є солідарним боржником ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за позикою в сумі 1579495,78 грн.
Щодо вимоги про стягнення з поручителів штрафу, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. ст. 610,611 ЦК України)
За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути з відповідачів штраф за прострочення повернення позики в сумі 259913,58 грн.                                       
Згідно до п. 7 договору позики від 09 лютого 2013 року у разі якщо позичальник прострочить сплату щомісячного платежу більше ніж на 7 днів він зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10 процентів від суми простроченого платежу.
       Як вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем штраф нараховано за період з березня 2014 року по 09 лютого 2015 року.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. 
На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням №1053-р від 30 жовтня 2014 року та розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).
Як вбачається  з матеріалів справи, позичальник ОСОБА_2 , в період за який нараховано штраф, має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ( Т. 1 а.с. 9).
Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Луганськ входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Отже, на дані правовідносини за період з 14 квітня 2014 року по 09 лютого 2015 року розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за договорами позики з 14 квітня 2014 року.
Проте, позивачем нарахування штрафу за період з 14 квітня 2014 року по 09 лютого 2015 року здійснювалося під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким заборонено нарахування штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за договорами позики з 14 квітня 2014 року.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з поручителів  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 штрафу за період з 14 квітня 2014 року по 09 лютого 2015 року за договором позики від 09 лютого 2013 року не підлягають задоволенню за необґрунтованістю, а за період з березня 2014 року по 13 квітня 2014 року у зв`язку з припиненням поруки. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції застосував позовну давність до вимоги про стягнення боргу з ОСОБА_4 без його відповідної заяви, а заява про застосування строку позовної давності одного з відповідачів не поширюється на позовні вимоги до інших відповідачів, в тому числі і при солідарній відповідальності не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_4 у зв`язку з припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Крім того колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що до поруки строк позовної давності не застосовується.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимогпро стягнення з  ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 заборгованості за договором позики слід скасувати відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК Українита ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_3 , яка є солідарним боржником з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 заборгованість за позикою в сумі 1579495,78 грн. Стягнути з ОСОБА_4 , який є солідарним боржником з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 заборгованість за позикою в сумі 1579495,78 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити. 

Щодо судових витрат
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 3564 грн, що підтверджується квитанцією (а.с.1). 
Згідно платіжного доручення від 26 вересня 2020 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 5481 грн.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості з поручителів підлягають частковому задоволенню, то на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір з ОСОБА_2 в сумі 1428 грн 10 коп. за подання позовної заяви, з  ОСОБА_3 в сумі 3091 грн 03 коп. за подання позовної заяви та апеляційної скарги, з ОСОБА_4 в сумі 3091 грн 03 коп за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384 ЦПК України,  Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Сватівського  районного суду Луганської області від 27 серпня 2020 рокув оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимогпро стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості за договором позики та стягнення з ОСОБА_2 судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позикизадовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , картка фізичної особи - платника податків НОМЕР_1 , яка є солідарним боржником з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , картка фізичної особи - платника податків НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 09 лютого 2013 року в сумі 1579495 (один мільйон п`ятсот сімдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн 78 коп. та судовий збір в сумі 3091 (три тисячі дев`яносто одна) грн 03 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , картка фізичної особи - платника податків НОМЕР_3 , який є солідарним боржником з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , картка фізичної особи - платника податків НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 09 лютого 2013 року в сумі 1579495 (один мільйон п`ятсот сімдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн 78 коп. та судовий збір в сумі 3091 (три тисячі дев`яносто одна) грн 03 коп.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  про стягнення штрафу відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1428 (одна тисяча чотириста двадцять вісім) грн. 10 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.
Головуючий                                                                                      В.А. Коновалова
Судді О.Ю. Карташов

В.М. Луганська