Ухвала
Іменем України 
24 листопада 2020  року
м. Київ
справа № 750/12550/19
провадження № 51- 5108 ск 20 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 березня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 27 липня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Вороньки Бобровицького району Чернігівської області, мешканця  АДРЕСА_1 , раніше не судимого.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 березня 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 – 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди. 
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27 липня 2020 року вирок щодо ОСОБА_5 змінено в частині вирішення цивільного позову та постановлено стягнути із засудженого на користь потерпілої ОСОБА_6  – 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди, відмовивши у решті частині позову. В іншій частині цей вирок залишено без змін.
ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК, а саме умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за таких обставин. 
Рішенням начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, розпорядженням ТВО Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 06 серпня 2019 року № 502/2/4/1013 військовим комісарам Чернігівської області наказано забезпечити 09 серпня 2019 року прибуття згідно списку підлеглих військовослужбовців офіцерського, рядового, сержантського та старшинського складу на збірний пункт до  ІНФОРМАЦІЯ_3 для підготовки та подальшого вибуття у відрядження до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема танкова бригада, АДРЕСА_2 ).
У зв`язку з даним рішенням службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 забезпечено 09 серпня 2019 року прибуття на збірний пункт до ІНФОРМАЦІЯ_3 військовослужбовців ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , між якими, цього ж  дня близько 22:40, в розташуванні збірного пункту вказаного центру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , в спальному приміщенні, виник словесний конфлікт з образами особистого характеру, під час якого, з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, ОСОБА_5 реагуючи на образи   ОСОБА_7 в свою сторону, з метою умисного протиправного заподіяння смерті, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті та бажаючи їх настання, умисно наніс один удар ножем в область грудної клітки ОСОБА_7 , який в момент такого удару знаходився лівою передньою поверхнею грудної клітки в вертикальному положенні до ножа, заподіявши потерпілому тілесне ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням серця, що має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя, що спричинило смерть ОСОБА_7 та має прямий причинний зв`язок з настанням смерті.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У зазначений строк захисник ОСОБА_4 звернувся до касаційного суду з скаргою на виконання зазначеної ухвали Верховного Суду, у якій ставить питання про перегляд зазначених судових рішень в касаційному порядку з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості,  просить змінити судові рішення в частині призначеного покарання та пом`якшити ОСОБА_5 розмір призначеного покарання у виді позбавлення волі до семи років. Скаргу просить розглянути з участю сторін в режимі відеоконференції. 
На обґрунтування своїх доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, захисник зазначив у скарзі про те, що:
- призначений обвинуваченому розмір – дев`ять років позбавлення волі є надмірно суворе покарання;
- в порушення вимог статей 65,66 КК суд першої інстанції, зазначивши у вироку пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обтяжуючих обставин, не врахував те, що на утриманні ОСОБА_5 перебуває мати пенсійного віку, на підтвердження чого стороною захисту була долучена до матеріалів копія пенсійного посвідчення;
-  судом не враховано роз`яснення, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України (далі – Пленуму ВСУ) № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у яких зазначено про те, що суди мають призначати  покарання менш суворе особам, які вперше вчинили злочини, із врахуванням ступеню тяжкості і обставин вчинення злочину, його наслідків і даних про особу обвинуваченого, 
-  у даному провадженні суд не врахував того, що  ОСОБА_5 вперше вчинив злочин, має виключно позитивні дані та пом`якшуючу покарання обставину – вчинення обвинуваченим злочину через аморальні дії, образи з боку потерпілого, який спровокував дану подію, у зв`язку з чим суд мав можливість розглянути питання про можливість призначення ОСОБА_5 мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.115 КК;
- суд апеляційної інстанції не звернув увагу на доводи сторони захисту в апеляційній скарзі щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.115 КК, чим порушив вимоги ст.65 КК.
У частині істотного порушення вимог кримінального процесуального закону захисник у скарзі зазначив про те, що:
- в порушення вимог статей 94, 370 КПК суд першої й апеляційної інстанції не надали належну правову оцінку обставинам у провадженні в частині провокації злочину зі сторони потерпілого, що суттєво вплинуло на розмір покарання;
- на порушення вимог ст. 374 КПК суд не мотивував у вироку висновку про те, чому саме розмір призначеного покарання - дев`ять років позбавлення волі буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів;
- суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 370 КПК допустився упередженості та необ`єктивності  зазначивши, що обвинувачений не проживає разом із матір`ю, у якої є інші родичі і які можуть надати їй допомогу, та що образи потерпілого не носили тяжкого характеру і не можуть бути визнані обставиною, яка виправдовує або знижує ступінь небезпеки дій обвинуваченого, однак при цьому, суд мав би звернути увагу і врахувати відсутність  у матеріалах провадження даних про надання матері обвинуваченого допомоги іншими родичами, а також врахувати  показання ОСОБА_5 в судовому засіданні про висловлення потерпілим тяжких образ, що носили ненормативну лексику щодо його честі й гідності в присутності бойових товаришів, які пройшли АТО;
- судами не надана правова оцінка обставині в частині можливості уникнути обвинуваченому конфлікту з потерпілим, оскільки згідно зі статутом збройних сил України, ОСОБА_5 , як військовослужбовець не міг покинути збірний пункт, хоча в ході образ з боку потерпілого, він неодноразово виходив з казарми намагаючись уникнути конфлікту. 
Мотиви Суду
Висновків суду про доведеність винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , у касаційній скарзі захисник не оскаржує. Доводи у скарзі щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі  через суворість, на думку Суду, є необґрунтованими на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. 
Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання та вирішенні питання про розмір покарання, врахував:
? пом`якшуючі покарання обставини, якими визнав: щире каяття та прийняття безпосередньої участі у бойових діях;
- дані про його особу, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався;
- на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває;
- позитивно характеризується за місцем реєстрації і місцем несення військової служби, брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ в Донецькій та Луганській області, має статус учасника бойових дій, є особою, яка має право на пільги, що встановлені законом для ветеранів війни - учасників бойових дій;
-  має на утриманні малолітню дитину-інваліда, ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
- стан його здоров`я, згідно наявних даних, що він має ряд травм та захворювань;
-  відсутність обставин, що обтяжують покарання.
 
Поряд з цим судом враховано: 
- ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, думку потерпілої щодо призначення покарання обвинуваченому.
Урахувавши зазначені обставини, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливе без ізоляції його від суспільства та вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 115 КК.
Враховуючи ці обставини суд також зазначив, що з огляду на тяжкість злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК, та обставини його вчинення, не знайшов підстав до застосування ст. 69 КК та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Із вироку також вбачається, що потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов, в якому вона просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь моральну шкоду у розмірі 500 000 грн., яку обґрунтовувала фізичними та емоційними стражданнями, яких вона зазнала внаслідок втрати чоловіка, батька її доньки, втрати підтримки в своєму житті, душевними стражданнями, втратою нормальних життєвих зв`язків, погіршенням стану її здоров`я.
Враховуючи зазначене, на думку Суду, порушень вимог КПК та неправильне застосування норм КК судом першої інстанції при постановленні вироку в частині призначення покарання не вбачається, оскільки суд врахувавши обставини у провадженні, належним чином обґрунтував своє рішення і навів мотиви щодо призначення обвинуваченому покарання в межах санкції, передбаченої положеннями  ч.1 ст.115 КК.
У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 переглядалося за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , у якій ним ставилось питання про перегляд вироку з підстави невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. 
Суд апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги обвинуваченого, які аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірив й спростував.
Як убачається з ухвали, у своїй скарзі  захисник просив  змінити вирок та призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років та зменшити суму моральної шкоди до 250 000 грн., стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_9 . 
Суд апеляційної інстанції, змінюючи вирок в частині вирішення цивільного позову, врахував обставини  і мотиви вчинення злочину, матеріальний стан обвинуваченого, наявність на його утриманні близьких осіб, вимоги розумності і справедливості, та дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру моральної шкоди, про що у касаційній скарзі не оспорюється.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції перевіряючи законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги щодо призначення обвинуваченому суворого покарання, погодився з висновками суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_5 розміру покарання  - дев`ять років позбавлення волі, та враховуючи положення статей 50, 65 КК вказав, що судом  у повній мірі були враховані дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем несення служби та проживання, є учасником бойових дій, має малолітню дитину-інваліда, стан його здоров`я, щире каяття у вчиненому, першу судимість і призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів.
Врахувавши тяжкість вчиненого злочину, наслідки, що настали, дані про особи обвинуваченого та потерпілого, думки потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні та не пробачила винного, апеляційний суд не знайшов підстав для пом`якшення ОСОБА_5 розміру  покарання.
Непереконливими є на думку Суду доводи у скарзі захисника щодо неврахування судами обох інстанцій поведінки потерпілого, оскільки у вироку суд встановив факт раптово  виниклих неприязних стосунків між обвинуваченим і потерпілим на ґрунті образ зі сторони ОСОБА_7 та зазначив про врахування обставин вчиненого кримінального правопорушення, а в ухвалі апеляційний суд  вказав, що умисел на вчинення умисного вбивства потерпілого у обвинуваченого виник в ході конфлікту, після висловлення потерпілим образ на його адресу, і  дана обставина була врахована судом першої інстанції під час вирішення питання щодо визначення міри покарання.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції в ухвалі обґрунтовано вказав, що образи з боку потерпілого, не носили тяжкого характеру та не можуть бути визнані обставиною, яка виправдовує дії винного або знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого. Обвинувачений  мав можливість уникнути конфлікту іншими методами, однак, вдався до найбільш жорстокого діяння та позбавив життя людину.
Обвинувачений та потерпілий добре знали один одного, обидва воювали, різні погляди на заслуги та ступінь значення участі в бойових діях, не можуть бути підставою для вбивства під час мирного життя. Потерпілий вживав спиртні напої, тоді як обвинувачений перебував у тверезому стані і не повинен був зважати на п`яні образи з боку свого товариша.
Суд вважає необґрунтованими твердження у скарзі захисника, що суд апеляційної інстанції допустився упередженості та необ`єктивності, зазначивши, що обвинувачений не проживає разом із матір`ю, у якої є інші родичі, і які можуть надати їй допомогу, так як у матеріалах провадження відсутні дані про надання матері обвинуваченого допомоги іншими родичами. Даних, які б підтверджували, що обвинувачений дійсно проживає однією сім`єю з матір`ю, судами не встановлено, та у касаційній скарзі стороною захисту не наведено і не надано належних доказів про це (крім вказівки про наявність у матері обвинуваченого пенсійного посвідчення).
З урахуванням наведеного, установлених судом першої та апеляційної інстанцій обставин вчинення обвинуваченим злочину, ступеню його тяжкості та його наслідків – смерть потерпілого, внаслідок завдання ножем удару в особливу важливу для життя частину тіла - ділянку серця, думки потерпілої про призначення обвинуваченому суворого покарання, вищезазначені доводи касаційної скаргищодо призначення ОСОБА_5 надмірно суворого розміру покарання, щодо неврахування судами поведінки потерпілого як пом`якшуючої покарання обставини, наявність виключно позитивних даних про особу обвинуваченого та неможливості ним уникнути конфлікту з потерпілим через законодавство про військову службу, що на його утриманні перебуває мати пенсійного віку, про не врахування судом роз`яснень постанови Пленуму ВСУ, на думку Суду, в цілому не спростовують правильності висновків суду першої та апеляційної інстанцій  в частині призначеного ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.115 КК, яке за своїм розміром не є максимальним, та не вбачаються підстави для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які б свідчили про необхідність їх перевірки за  матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Прохання захисника  про розгляд касаційної скарги за його участю та сторін у провадженні в режимі відеоконференції, не може бути розглянуто Верховним Судом, оскільки таке питання вирішується судом касаційної інстанції  після прийняття рішення про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою та під час підготовки кримінального провадження до касаційного розгляду.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 березня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 27 липня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_5 , відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_10 каровець                                    ОСОБА_2                                     ОСОБА_3