ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/651/16
касаційне провадження № К/9901/19179/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової  Р.Ф., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.А.М.» (далі - Товариство) на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2016 (суддя - Федорчук А.Б.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 (головуючий суддя - Сорочко Є.О., судді - Земляна Г.В., Межевич М.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.А.М.» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у місті Києві (далі - Інспекція) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року Товариство звернулось до суду із позовом до Інспекції, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.08.2015 № 0001022202. 

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалось на те, що Інспекцією не встановлено обставин, якими обґрунтовуються висновки щодо нереальності здійснених з ТОВ «ХТГ 21», ТОВ «ГРАНД-СЕРВІСГРУП», ТОВ «БІГ ТРЕЙДІНГ-ГРУП ТТМ» операцій, з урахуванням того, що: зазначені контрагенти були належним чином зареєстрованими платниками податків, установчі документи зазначених товариств не були визнані недійсними у судовому порядку, відсутні вироки суду щодо посадових осіб зазначених товариств, правовідносини відбувались на підставі укладених договорів про надання послуг, належне виконання яких підтверджується актами виконаних робіт та податковими накладними, а сплата коштів - відповідними виписками банку; надані зазначеними контрагентами послуги були використані Товариством у у подальшій господарській діяльності.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 22.08.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016, у задоволенні позову відмовив.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що позивачем не було доведено, а судом не встановлено, що здійснені ним господарські операції з ТОВ «ХТГ 21», ТОВ «ГРАНД-СЕРВІСГРУП», ТОВ «БІГ ТРЕЙДІНГ-ГРУП ТТМ» мали реальний характер, з урахуванням того, що: неможливо ідентифікувати особу (осіб) від зазначених контрагентів, які брали участь у господарських операціях, неможливо встановити місце надання послуг, порядок передачі товарів, у відношенні яких надавалися такі послуги, обсяг послуг, період виконання послуг; не доведена фактична доцільність отримання таких послуг від ТОВ «ХТГ 21», ТОВ «ГРАНД-СЕРВІСГРУП», ТОВ «БІГ ТРЕЙДІНГ-ГРУП ТТМ», оскільки згідно штатного розпису Товариства у нього достатня кількість кваліфікованого персоналу щодо надання відповідних послуг.

Товариство оскаржило рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 10.11.2016 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. 

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що: з наданих Товариством до перевірки та в процесі розгляду справи первинних документів вбачається вчинення Товариством дій, спрямованих на реальне виконання укладених угод, зокрема, на отримання послуг, оплати їх вартості, використання їх результатів у власній господарській діяльності, що, як наслідок, спричинило зміни у майновому стані сторін та стверджує факт того, що ці операції є економічно виправданими та відповідають основним видам діяльності Товариства; первинній бухгалтерські документи, якими сторони супроводжували такі господарські операції, не суперечать вимогам законодавства, містять вичерпні дані щодо переліку наданих послуг та у повній мірі розкривають зміст та обсяг цих операцій; Інспекцією не було надано доказів відсутності у ТОВ «ХТГ 21», ТОВ «ГРАНД-СЕРВІСГРУП», ТОВ «БІГ ТРЕЙДІНГ-ГРУП ТТМ» трудових ресурсів.

Інспекція не скористалась своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 19.10.2020 прийняв касаційну скаргу Товариства до провадження, визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи та призначив попередній розгляд справи на 20.10.2020.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що Інспекція провела документальну планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за березень 2015 року, результати якої оформлені актом № 319/26-57-22-05-10/31724470 від 07.08.2015, за висновками якого встановлено порушення Товариством вимог пункту 44.1 статіт 44, пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за березень 2015 року на загальну суму 137410,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що Товариство (замовник) неправомірно сформувало податковий кредит по господарських операціях з ТОВ «ХТГ 21» (згідно договору про надання послуг № ХТГ-2512 від 25.12.2014 щодо надання замовнику послуг, спрямованих на просування та забезпечення доступності для споживачів послуг під ТМ Лореаль), ТОВ «ГРАНД-СЕРВІСГРУП» (згідно договору № 141204-1 від 02.12.2014 щодо надання замовнику рекламних, інформаційних послуг, спрямованих на просування та забезпечення доступності для споживачів товарів під торговими марками групи компаній «Nokia», шляхом стимулювання кінцевих споживачів - фізичних осіб на придбання продукції), ТОВ «БІГ ТРЕЙДІНГ-ГРУП ТТМ» (згідно договору про надання послуг БІГ-1201/15 від 12.01.2015 щодо надання замовнику послуг зі створенян концепції і бізнес логіки), оскільки: згідно бази даних АІС «Податковий блок» основним видом діяльності ТОВ «БІГ ТРЕЙДІНГ-ГРУП ТТМ» є вантажний автомобільний транспорт (49.41), штатна чисельність працюючих у березні 2015 року становила 2 особи, остання декларація з податку на додану вартість подана за травень 2015 року, стан платника - « 30 - в стані переходу до іншої ДПІ); основним видом діяльності ТОВ «ГРАНД-СЕРВІСГРУП» є оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням (46.51), штатна чисельність працюючих у березні 2015 року становила 4 особи, остання декларація з податку на додану вартість подана за березень 2015 року, стан платника - « 8 - до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням); свідоцтво платника податку на додану вартість анульовано 30.06.2015 у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням; основним видом діяльності ТОВ «ХТГ 21»  є неспеціалізована оптова торгівля (46.90), штатна чисельність працюючих у березні 2015 року становила 1 особа, остання декларація з податку на додану вартість подана за травень 2015 року, декларація з податку на прибуток за 2014 рік не подана; вказані обставини свідчать про те, що у зазначених контрагентів відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до здійснення задекларованих операцій, тоді як залучення сторонніх організацій для виконання визначених договорами робіт (послуг) також не встановлено; Товариство надало до перевірки лише акти надання послуг, які не містять інформації, яка б свідчила про те, яким чином зазначений виконавець проводив певну роботу, та осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції.

На підставі вказаного акта перевірки Інспекція прийняла податкове повідомлення-рішення № 0001022202 від 27.08.2015, яким збільшила Товариству суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на 137410,00 грн. - за основним платежем, 68705,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалось Товариством в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарги були залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до положень пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. 

Так, вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені   статтею 44 Податкового Кодексу України, згідно з абзацами 1, 2 пунктом 44.1 якої (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає   Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі   статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої   статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання зобов`язаний заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

У справі, що розглядається, суди встановили, що первинні бухгалтерські документи, які надані позивачем, зокрема, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не являються такими, що підтверджують факт придбання послуг у ТОВ «ХТГ 21», ТОВ «ГРАНД-СЕРВІСГРУП», ТОВ «БІГ ТРЕЙДІНГ-ГРУП ТТМ», оскільки не містять зазначення прізвища, імені та по-батькові особи, яка була відповідальною за здійснення господарської операції, а містить лише підпис особи, який візуально схожий на підпис директорів зазначених контрагентів Товариства, з урахуванням того, що доказів виконання таких послуг іншими працівниками ТОВ «ХТГ 21», ТОВ «ГРАНД-СЕРВІСГРУП», ТОВ «БІГ ТРЕЙДІНГ-ГРУП ТТМ», або ж третіми особами (субпідрядниками), про яких у первинних документах повинні бути зазначені дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, Товариством в процесі розгляду справи надано не було, з урахуванням того, що контрагенти Товариства мали незначний штат працюючих, а саме: ТОВ «ХТГ 21» - 1 особа, ТОВ «ГРАНД-СЕРВІСГРУП» - 4 особи, ТОВ «БІГ ТРЕЙДІНГ-ГРУП ТТМ» - 2 особи, тоді як згідно штатного розпису Товариства останнє має достатню кількість власного кваліфікованого персоналу для виконання зазначених послуг. 

Також, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що факт виконання Товариством (виконавцем) своїх зобов`язань перед ТОВ «Л`ореаль Україна» (згідно договору про надання послуг № 52/2015 від 01.01.2012), ТОВ «РАМ Едвертайзінг» (згідно договору № 0201-2 від 02.01.2015), ТОВ «А.С.А. Групп» (згідно договору № 0201-1 від 02.01.2015) та ТОВ «Данон» згідно договору № 1106-4 від 03.01.2011) не може підтверджувати реальність отримання послуг від ТОВ «ХТГ 21», ТОВ «ГРАНД-СЕРВІСГРУП», ТОВ «БІГ ТРЕЙДІНГ-ГРУП ТТМ», оскільки в первинних бухгалтерських документах відсутні посилання на залучення зазначених суб`єктів господарювання до виконання вказаних послуг. 

Зазначені обставини у їх сукупності слугували підставою для правомірного висновку судів першої та апеляційної інстанцій, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані ТОВ «ХТГ 21», ТОВ «ГРАНД-СЕРВІСГРУП», ТОВ «БІГ ТРЕЙДІНГ-ГРУП ТТМ», не можуть вважатися первинними бухгалтерськими  документами, які посвідчують факт придбання послуг саме у зазначених суб`єктів господарювання та реальність їх здійснення.

Таким чином, доводи Товариства, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2016 та ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016, оскільки суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні касаційної скарги слід відмовити. 

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Товариства підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2016 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016  - без змін. 

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.А.М.» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016  - залишити  без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді	Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова