ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

02 грудня 2020 року      
м. Харків
Справа № 638/11528/20      
Провадження № 22-ц/818/5013/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Кругової С.С., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О.,

Учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,
треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_3 , Приватне підприємство «Опта-Стандарт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Автодом Харків», Товариство з обмеженою відповідальністю «ТДН»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_3 , Приватне підприємство «Опта-Стандарт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Автодом Харків», Товариство з обмеженою відповідальністю «ТДН» про стягнення дійсної вартості часток статутного капіталу підприємств, сформованих за спільні кошти подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2020 року, 

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_3 , Приватне підприємство «Опта-Стандарт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Автодом Харків», Товариство з обмеженою відповідальністю «ТДН» про стягнення дійсної вартості часток статутного капіталу підприємств, сформованих за спільні кошти подружжя та заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову – відмовлено.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення її заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що подаючи заяву по забезпечення позову вона детально її обгрунтувала, а саме, навела докази узгоджених недобросовісних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , направлених на порушення її права власності, надала відповідні докази, тим самим підтвердила наявність реальних ризиків ускладнення або створення неможливості виконання рішення у справі. Посилаючись на наявні докази, предмет та ціну позову, вона навела обгрунтовані мотиви щодо розумності та співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову – це вжиття комплексу заходів цивільного процесуального характеру, направлених на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Вжиття цих заходів має гарантувати реалізацію позовних вимог у разі задоволення позову і застосовуються лише до позовів про визнання та про присудження.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто, забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що у неї наявні обґрунтовані підозри вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до неможливості виконання судового рішення або істотного ускладнення можливості ефективного захисту або поновлення порушених прав та інтересів позивача. Відповідач вчиняє недобросовісні дії з метою приховування спільного майна подружжя від поділу шляхом його переоформлення на свого батька. Такі дії вчиняє для приховування грошових коштів для уникнення зобов`язань по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей від спільного шлюбу. 

Вказує, що для забезпечення можливості реального виконання рішення суду та подальшого відновлення її порушених прав, є необхідність у вжитті заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рухоме майно, грошові кошти відповідача ОСОБА_2 , які знаходяться у нього та або інших осіб в межах первісної суми позовних вимог – 2201662, 50 грн., а також встановити заборону на вчинення будь-яких реєстраційних дій, в тому числі їх обтяження у будь-який спосіб щодо часток у статутних капіталах підприємств (товариств), які належать ОСОБА_2 , але оформлені на ОСОБА_3 , а саме: частки в розмірі 6,25 % статутного капіталу ПП «Опта-Стандарт», частки в розмірі 12,5 % статутного капіталу ТОВ «Автодом Харків», частки в розмірі 12,5 % статутного капіталу ТОВ «ТДН». 

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Так, із змісту позовної заяви вбачається, що позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь дійсну вартість частки в розмірі 6, 25 % статутного капіталу ПП «Опта-Стандарт» відповідно до чистої вартості активів вказаного підприємства за даними останнього звітного фінансового періоду, що передував поданню позову до суду; стягнути дійсну вартість частки в розмірі 12, 5 % статутного капіталу ТОВ «Автодом Харків» відповідно до чистої вартості активів вказаного підприємства за даними останнього звітного фінансового періоду, що передував поданню позову до суду; а також стягнути дійсну вартість частки в розмірі 12, 5 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДН» відповідно до чистої вартості активів вказаного підприємства за даними останнього звітного фінансового періоду, що передував поданню позову до суду.

Позивач зазначає, що частки в статутних капіталах товариств були придбані в період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. Між тим, відповідач без її згоди протиправно переоформив ці частки на свого батька, тому вартість цього майна вона бажає стягнути з відповідача.

Отже, предметом спору у даній справі є грошові кошти, які дорівнюють вартості часток у статутному капіталі товариств, а не самі ці частки.

Як зазначає сама позивачка ОСОБА_1 право власності на спірні частки статутного капіталу зареєстровано за ОСОБА_3 , проте, будь-яких вимог до нього не заявляє, правочини, за якими ОСОБА_3 набув право власності на майно не оскаржує.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

За таких обставин, вимоги ОСОБА_1 про встановлення заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій, в тому числі їх обтяження у будь-який спосіб щодо часток у статутних капіталах підприємств (товариств), які належать ОСОБА_2 , але оформлені на ОСОБА_3 - не грунтуються на вимогах закону.

Так, ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується шляхом: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Разом з тим, наполягаючи на накладенні арешту на рухоме майно та грошові кошти ОСОБА_2 , які знаходять у нього та/або інших осіб в межах первісної суми позовних вимог – 2 201 662,50грн., ОСОБА_1 не зазначає вид рухомого майна, на яке вона просить накласти арешт, не надає доказів на підтвердження факту існування та перебування цього майна у відповідача.

Представник ОСОБА_2 пояснив, що накладення арешту на належний йому банківський рахунок унеможливить виконання ним аліментних зобов`язань, в т.ч. і на користь позивачки, позбавить його грошових коштів, необхідних для забезпечення його елементарних поточних життєвих потреб.

Крім того, з пояснень представників сторін встановлено, що сторони мають у спільній сумісній власності рухоме та нерухоме майно за рахунок якого (частини відповідача) може бути виконано рішення суду у цій справі у разі задоволення позову ОСОБА_1 .

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову у спосіб заявлений ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вжиття вказаних заходів забезпечення позову, позбавить третю особу ОСОБА_3 , як власника спірних часток статутних капіталів підприємств вільно та на власний розсуд розпоряджатися своїм майном.

Враховуючи зміст позовних вимог та обґрунтування позивачем необхідності забезпечення позову, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову – відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом були додержані норми матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий –                                                        Н.П. Пилипчук

Судді –                                                               С.С. Кругова 

                                                                        О.Ю. Тичкова