П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 р.	м. Одеса	Справа № 473/3302/20	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
М. Вознесенськ;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
12.10.2020 року;
Головуючий в 1 інстанції: Старжинська О.Є.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
– Танасогло Т.М.
       
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати постанову Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серії ДПО18 №574408 від 16.09.2020 року та закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП.
В обґрунтування позову зазначено, що факт перебування позивача на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області не є безумовною підставою накладення на нього стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП. Оскаржувана постанова не містить посилань на належні та допустимі докази, під час накладення стягнення відповідачем не враховано, що відповідно до договору автомобільні дороги загального користування державного значення в Миколаївській області передано в експлуатаційне утримання ПП "Будівельна фірма "Миколаївавтодор", що свідчить про несення саме цим підприємством відповідальності за неналежне утримання доріг, забезпечення умов безпеки руху та за відшкодування майнової шкоди. Зазначені обставини, а також те, що відповідач під час розгляду справи діяв не в установленому порядку, свідчать про неправомірність та необґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень, що є безумовною підставою для його скасування.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єктами відповідальності за ст. 140 КУпАП є посадові особи, службові обов`язки яких по забезпеченню безпеки дорожнього руху при утриманні автодоріг встановлено законодавством, а не господарським договором. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, а інспектор поліції при складенні оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що у постанові відповідач не розкриває суть правопорушення, а також посилається на належні та допустимі докази, які підтверджують, що позивач в даному випадку є суб`єктом адміністративного правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 140 КУпАП.  З огляду на те, що відповідачем не перевірено належним чином склад адміністративного правопорушення, не забезпечено належним чином участь позивача у прийнятті рішення, не забезпечено законність адміністративного провадження, у суду першої інстанції були всі правові підстави для задоволення адміністративного позову та скасування оспорюваної постанови відповідача. Разом з цим, під час розгляду справи судом першої інстанції помилково залишено поза увагою, що подання відзиву на адміністративний позов разом із доказами відбулось не уповноваженою особою, без належних доказів надсилання його примірника позивачу, а також судом першої інстанції безпідставно залишено без задоволення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.
У відзиві на апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.
Оскільки сторони повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання шляхом передавання судових повісток засобами електронного зв`язку, заяв чи клопотань про неможливість прибути у судове засідання не надходило та у призначені судом дату і час сторони не з`явились, з огляду на достатність доказів для вирішення справи за наявними матеріалами, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Судом першої інстанції з`ясовано, що наказом Державного агентства автомобільних доріг України №490-К від 06.12.2019 року ОСОБА_1 призначено на посаду в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області 09.12.2019 року до призначення в установленому порядку начальника зазначеної служби.
16.09.2020 року інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Миколаївській області Харламовим О.В. винесено постанову Серії ДПО18 №574408, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 020 грн.
Підставою для прийняття вказаної постанови стало порушення позивачем п.п. 3.1.1; 3.1.2; 4.1; 4.2, 1.5 Правил дорожнього руху, що виразилось у незабезпеченні безпечних умов експлуатації автодороги Т-15-07 «Миколаїв-Прутине-Очаків» 0 км 66км+615м через наявність ямковості проїзної частини, потреби відновлення узбіччя, численні вибоїни, викришування та руйнування асфальто-бетонного покриття, відсутність дорожніх знаків, колійність, суцільні напливи на проїзній частині, відсутність дорожньої розмітки.
Вказані порушення виявлені за результатом обстеження ділянки вулично-шляхової мережі - автомобільної дороги Т-1507 "Миколаїв-Парутине-Очаків" км0-км66+615, про що складено акт від 07.09.2020 року.
Справу про адміністративне правопорушення розглянуто за відсутності позивача, повідомленого про дату та час розгляду, що підтверджується відповідним письмовим запрошенням до Управління.
Не погоджуючись із накладенням стягнення, посилаючись на його безпідставність, необґрунтованість і невідповідність чинному законодавству, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).
Відповідно до п. 1.5 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 року №1306 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Згідно із п. 1.9 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 року №1306 особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 140 КУпАП  порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Об`єктом правопорушень, передбачених даною статтею, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Об`єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.
Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених названою правовою нормою, характеризується наявністю як умислу, так і необережності.
Суб`єктами правопорушень, передбачених, зокрема частиною 1, можуть бути лише посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.
Слід зазначити, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 12 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року №3353-XII посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України від 30.06.1993 року №3353-XII власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.
При виконанні робіт по ремонту і утриманню автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів дорожньо-експлуатаційні організації у першочерговому порядку повинні здійснювати заходи щодо безпеки дорожнього руху на основі обліку і аналізу дорожньо-транспортних пригод, результатів обстежень і огляду автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, і передусім на аварійних і небезпечних ділянках та у місцях концентрації дорожньо-транспортних пригод.
Відповідно до ст. 10 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08.09.2005 року №2862-IV органами, що здійснюють управління автомобільними дорогами загального користування, є, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення.
Вказані норми кореспондуються із нормами п. 1 Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого постановою Кабміну України від 10.09.2014 року №439, згідно якого Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення.
Відповідно до п. 1.1, 2.1, 2.2, 6.2.1 Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області, затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 29.07.2019 року №250, Служба автомобільних доріг у Миколаївській області заснована на державній власності і належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України.
Метою діяльності Служби є забезпечення розвитку та функціонування автомобільних доріг загального користування державного значення Миколаївської області шляхом їх будівництва, реконструкції, ремонтів та утримання (дорожні роботи) в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.
Основним предметом діяльності Служби є виконання функцій замовника робіт та послуг з будівництва, реконструкції, ремонтів та утримання автомобільних доріг та іншого державного майна, та одержувача бюджетних коштів.
Служба зобов`язана організовувати будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг загального користування державного значення у Миколаївській області відповідно до державних норм і стандартів.
Згідно Переліку автомобільних доріг загального користування державного значення в межах Миколаївської області автомобільна дорога загального користування державного значення Т-15-07 "Миколаїв-Парутине-Очаків" км0-км66+615 знаходиться на балансі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області.
Статтею 14 КУпАП визначено, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
Під час вирішення спору по суті судом першої інстанції вірно враховано, що заперечуючи правомірність адміністративного стягнення згідно оспорюваної постанови, позивач зазначає, що не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КупАП, оскільки згідно договору №40-Б від 22.06.2019 експлуатаційне утримання, в тому числі щодо спірної ділянки дороги, покладено на ПП "Будівельна Фірма "Миколаївавтодор".
Натомість, в межах вказаного Договору ПП "Будівельна Фірма "Миколаївавтодор" несе господарсько-правову відповідальність перед замовником за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору шляхом застосування до нього господарських санкцій в порядку, передбаченому Договором.
Отже, факт укладання даного господарського договору жодним чином не позбавляє Службу автомобільних доріг в Миколаївській області обов`язку по належному утриманню вказаної дороги та не звільняє керівника Служби від відповідальності за невиконання цих обов`язків, що обумовлено вимогами чинного законодавства.
З огляду на те, що в силу приписів ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків, з укладенням наведеного договору ПП "Будівельна Фірма "Миколаївавтодор" не набуває статуту суб`єкта адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.140 КУпАП.
У зв`язку із чим, суб`єктами відповідальності за ст.140 КУпАП є посадові особи, службові обов`язки яких по забезпеченню безпеки дорожнього руху при утриманні автодоріг встановлені законодавством.
Вказане кореспондується із приписами п. 7.1, 7.2 Розділу 7 Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області, згідно яких службу очолює начальник, який призначається на посаду і звільняється з посади головою Державного агентства автомобільних доріг України.
Начальник служби персональну відповідальність за виконання покладених на службу завдань.
Таким чином, є необґрунтованими доводи позивача про те, що він не являється відповідальною посадовою особою за невиконання завдань, покладених на Службу автомобільних доріг у Миколаївській області, а відтак - суб`єктом відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП.
У тому числі, оскаржувана постанова містить відомості про суть правопорушення, норми законодавства, які не були дотримані посадовою особою, вид стягнення, його розмір, докази на підтвердження зазначених обставин, а саме акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі.
Разом з цим, згідно із ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, у тому числі, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 140 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Вказані правила кореспондуються із приписами ч. 5 вказаної статті КУпАП, згідно якої, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно із ч.ч. 1, 6 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Таким чином, вирішення Управлінням поліції справи про адміністративне правопорушення за місцем його вчинення, а саме за місцем знаходження органу поліції, та шляхом забезпечення завчасного повідомлення позивача про розгляд справи відбулось з дотримання вищенаведених вимог адміністративного законодавства, а доводи позивача про порушення установленого порядку під час накладення стягнення - є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.
За правилами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
З огляду на те, що під час вирішення справи про адміністративне правопорушення відповідачем вивчено докази, що стосуються предмета доказування, встановлено особу - суб`єкта виявленого правопорушення, у тому числі забезпечено участь позивача у розгляді справи шляхом надсилання відповідного сповіщення та одержання його місцем служби позивача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість адміністративного стягнення, відповідність оспорюваної постанови вимогам закону та відсутність підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень.
Разом з цим, колегія суддів враховує, що позивач був повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, подане клопотання про відкладення розгляду справи не містить доказів неможливості прибути у судове засідання, у тому числі ці обставини не підтверджено суду відповідною судовою повісткою та документами щодо уповноваження представника на участь в іншій судовій справі, чим не підтверджено наведені у клопотанні доводи неможливості прибути до суду на момент звернення із відповідним клопотанням.
Також, колегія суддів не може погодитись із обґрунтованістю доводів апелянта про те, що вказана справа не є справою незначної складності через не застереження про це в ухвалі суду про відкриття провадження, у зв`язку із чим - неможливість прийняття до розгляду матеріалів, поданих від представника відповідача, діючого на підставі відповідної довіреності.
Крім того, додані до відзиву на позов акт обстеження та письмове сповіщення про розгляд справи є доказами по справі, які згідно із ст. 73 КАС України стосуються безпосередньо предмету доказування, не носять додатковий характер, а тому в силу приписів ч. 4 ст. 9, ч. 4 ст. 78 КАС України у суду першої інстанції були обґрунтовані підстави для прийняття їх до розгляду незалежно від дотримання відповідачем порядку подання відзиву на позов.
Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -                   
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття та оскарженню не підлягає.

         Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко
         
         Судді:                                                                                        О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                                      Т.М. Танасогло