Справа № 462/9002/14-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/757/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду
цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів:Приколоти Т.І., Шандри М.М.
Секретар: Сеньків Х.І.
з участю стягувача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 462/9002/14 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 29 січня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню ,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа № 462/9002/14 виданого Залізничним районним судом м.Львова 12.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 551,14 грн. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.
В обґрунтування заяви посилається на те, що її обов`язок, як боржника, за вказаним виконавчим листом повністю відсутній у зв`язку з добровільним виконанням, оскільки ще за 18 днів до того, як їй стало відомо про відкриття виконавчого провадження за цим виконавчим листом з отриманого нею 30.10.2018 року рекомендованого листа Дніпровського районного ВДВС м.Києва, який був направлений на її адресу 26.10.2018 року, вона особисто добровільно направила на поштову адресу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 6551,14 грн., які стягувачем були отримані в той же день. Зазначає, що за таких обставин, копія постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена органом ДВС вже після добровільного виконання нею рішення суду, що підтверджується відповіддю державного виконавця на її звернення, тому наявні підстави, згідно положень ст.432 ЦПК України, для визнання судом зазначеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 29 січня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) 528,51 грн. судових витрат.
Ухвалу суду оскаржила представник заявника (боржника за виконавчим провадженням) ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з ухвалою , вважає її незаконною. Стверджує, що 16.10.2018 року боржником ОСОБА_2 направлено стягувачу ОСОБА_1 грошовий переказ 6 551,14 - судовий збір відповідно до постанови ВС від 12.06.2018 року. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 про існування виконавчого провадження стало відомо лише 30.10.2018 року, нею державному виконавцю було надано копію відповідної квитанції для доручення до матеріалів виконавчого провадження з метою уникнення подвійного стягнення. Однак, суд першої інстанції не врахував добровільне виконання рішення та не надав оцінки діям ОСОБА_1 як недобросовісного учасника виконавчого процесу. Незважаючи на отримання ОСОБА_1 коштів ще 16.10.2018 року, заява про закінчення виконавчого провадження подана нею лише 27 .12. 2019 року, тобто через 14 місяців після отримання коштів та через чотири місяці після початку розгляду даної заяви. Згідно з ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково,якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Крім цього, не погоджується з розміром стягнутих судових витрат, зокрема зазначає, що явка в судове засідання була необов`язковою та відпустка у зв`язку з викликом до суду без збереження заробітної плати не передбачена законодавством. 
Відповідно до ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) стягувачем ОСОБА_1 надано суду Відзив на апеляційну скаргу адвоката Левченкової О.А. (далі Відзив).
У Відзиві стягувач ОСОБА_1 визнає, що 16 жовтня 2018 року боржник ОСОБА_2 дійсно перерахувала їй борг в сумі 6 551,14 грн. поштовим переказом за адресою місця її проживання.
Однак, зазначає, що боржник ОСОБА_2 зазначений борг перерахувала їй особисто поза межами виконавчого провадження, яке вже на той час згідно її відомостей було відкрито, а не на депозитний рахунок виконавчої служби. Окрім цього, копію квитанції про добровільне виконання рішення суду, боржник ОСОБА_2 подала офіційно 29 березня 2019 року через канцелярію Дніпровського ВДВС на ім`я державного виконавця Гаркуші Є.Ю., що підтверджується штампом канцелярії (а.с.76,160 том 10), однак зобов`язана була повідомити про сплату боргу невідкладно. Своїми діями боржник ОСОБА_2 намагалася уникнути відповідальності за примусове стягнення боргу та в цьому їй сприяла виконавча служба.
Вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить його залишити в силі, апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Боржник ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, однак належним чином повідомлені про день і час слухання справи. Надіслання пояснень та заяв ними проводилося електронною поштою, які долучені до матеріалів справи.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. (ч.2 ст. 372 ЦПК).
Заслухавши пояснення стягувача ОСОБА_1 , вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Відповідно до частини першої ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи встановлено, що на виконання постанови Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі № 462/9002/14-ц Залізничним районним судом м.Львова 12.09.2018 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 551,14 грн. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги. (а.с.32 т.10).
За заявою стягувача ОСОБА_1 державним виконавцем Дніпровського районного ВДВС м.Києва Гаркушою Є.Ю. 05.10.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57365596 з виконання вказаного вище виконавчого листа та копії такої скеровано сторонам по справі (а.с.33-34,35 т. 10).
16.10.2018 року боржник ОСОБА_2 поштовим переказом направила на поштову адресу ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6 551,14 грн. з призначенням-судовий збір, постанова 12.06. 2018 року, які стягувачем отримані в той же день, що підтверджується копією квитанції (а.с.7 т.10) та не заперечується стягувачем ОСОБА_1 у її усних та письмових поясненнях, наданих суду першої інстанції, у Відзиві на апеляційну скаргу та в поясненнях, даних в суді апеляційної інстанції.
27 грудня 2019 року (через 14 місяців після отримання коштів) стягувач ОСОБА_1 направила державному виконавцю заяву про припинення виконавчого стягнення.
Постановою головного державного виконавця Дніпровського районного ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві від 27.12.2019 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 462/9002/14, виданого 12.09.2018 року Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги у розмірі 6 551,14 грн. закінчено за заявою стягувача у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі. (а.с. 191-192 т.10).
За приписами частини першої, другої ст.432 ЦПК суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі-рішень)- сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Добровільне виконання рішення – дії боржника, спрямовані на виконання вказаних у рішенні вимог по відношенню до стягувача для задоволення вимог останнього до відкриття виконавчого провадження.
Із матеріалів справи встановлено, що добровільна сплата грошових сум стягувачу ОСОБА_1 боржником ОСОБА_2 відбулася 16 жовтня 2018 року, чого сторонами не заперечується.
Згідно матеріалів справи 30.10.2018 року  ОСОБА_2 отримала рекомендований лист Київ-94 штрих-код № 0209417996644 з копією постанови за підписом державного виконавця Дніпровського районного ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Гаркуші Є.Ю. про відкриття виконавчого провадження ВП № 57365596 про примусове виконання виконавчого листа № 462/9002/14 виданого 12.09. 2018 року на суму 6 551,14 грн. 
Стягувач ОСОБА_1 доводить суду протилежне, доказуючи, що вже 05.10.2018 року було відкрите виконавче провадження та під час примусового виконання рішення суду, боржник ОСОБА_2 добровільно перерахувала кошти.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа № 462/9002/14 вдався до аналізу виконавчих дій державного виконавця Гаркуші Є.Ю., їх правомірності чи неправомірності по виконанню зазначеного вище виконавчого листа. Під час з`ясування дій державного виконавця, перевірки виконавчих документів, частина яких втрачена, суд виходив із вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК як необгрунтованість та недоведеність боржником своїх доводів про добровільне виконання сплати боргу, який фактично сплачений.
Однак, із досліджених судом матеріалів виконавчого провадження, дат скерування рекомендованих листів на прізвище боржника ОСОБА_2 , судом з`ясовано, що 26.10.2018 року (т.10 а.с.4) згідно списку рекомендованих листів Дніпровського ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві містяться дані про направлення 26.10.2018 року рекомендованої кореспонденції ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , що відповідає поясненням заявника ОСОБА_2 . Суд зазначене не прийняв до уваги, оскільки йому невідомий зміст поштового направлення, а відтак постановив рішення на припущеннях, не зазначивши, яким нормативним актом передбачено відображення у поштових реєстрах змісту відправленого рекомендованого листа.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не виходив із суті та змісту заяви, де боржник та стягувач визнали про виконання рішення суду, а відтак були всі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, обмежився припущеннями, не взявши до уваги інформаційний лист про незадовільне ведення діловодства державним виконавцем Гаркушою Є.Ю. при виконанні виконавчого листа № 5736559.
Відповідно до ч.1 п.3,4 ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягав застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
За змістом ч.1 ст.138 ЦПК витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Відповідно до ч.2 ст. 138 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено судове рішення та її представникові сплачується компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.
Так як суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу, тому витрати в сумі 528,51 коп. не підлягають стягненню.
З цього приводу, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно протоколу судового засідання від 03.10.2019 року, таке тривало з 12:03:28 до 12:52:56- всього 49 хвилин із врахуванням 36 хв. часу перебування судді у нарадчій кімнаті (12:49:20 до 12:13:52), явка ОСОБА_1 не була обов`язковою в судове засідання, оскільки розглядалася заява ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа, що не підлягає виконанню. На цей час ОСОБА_1 ще 16.10.2018 року отримала грошові кошти по виконанню рішення суду ОСОБА_2 , отже фактично втратила статус стягувача та не мала обов`язку надалі продовжувати судову тяганину. Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку права ОСОБА_1 ,як стягувача не були порушені. Окрім цього, ОСОБА_1 проживає у м.Львові, Залізничний район, де відбувалося судове засідання. 
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 29 січня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати виконавчий лист № 462/9002/14 виданий Залізничним районним судом м.Львова 12 вересня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 6 551,14 грн. судового збору таким, що не підлягає виконанню.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Р.Мікуш
Судді: Т.І.Приколота
М.М.Шандра