КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5467/2020                                              
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            17 вересня 2020 року                                                            м. Київ
                                                                                                            Справа № 369/14927/18
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Немировської О.В.,  Чобіток А.О.,  
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк», яка подана представником Городенським Олександром Анатолійовичем, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Дубас Т.В., 
у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, 
 
встановив:
 
У листопаді 2018 року позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до  відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив усунути перешкоди у користуванні АТ «Універсал Банк» нерухомим майном - двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з указаної квартири.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до п. 1.3 кредитного договору № 008-2900/756-0342 від 26 жовтня 2007 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 , цільовим призначенням кредиту є придбання нерухомого майна: двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 . 
Вказану квартиру ОСОБА_1 передала позивачу в іпотеку відповідно до умов договору іпотеки, посвідченого 26 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Білошицькою М.В., за реєстровим № 431.
 04 квітня 2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко О.О. було видано свідоцтво, реєстровий номер 947, якими посвідчується, що ПАТ «Універсал Банк» належить на праві власності нерухоме майно: двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . 
04 квітня 2014 року було проведено державну реєстрацію права власності на вказане майно - номер запису про право власності 5238362, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 331633932224 згідно з Витягом № 20041770 від 04.04.2014 року. 
27 червня 2018 року колишнього власника майна ОСОБА_1 та її дочку ОСОБА_2 було знято з реєстрації місця проживання у порядку ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у зв`язку з відчуженням майна.
23 червня 2018 року позивачу стало відомо, що у вказаному житловому приміщенні проживає колишній власник квартири ОСОБА_1 (відповідач-1), її дочка (відповідач-2), ОСОБА_3 (відповідач-3) та ще одна, не встановлена позивачем особа. Вказані особи  проживають у приміщенні позивача, однак жодних правових підстав для цього не мають, а відтак підлягають виселенню.
Посилається на те, що оскільки 04 квітня 2014 року право власності  ОСОБА_1 на спірну квартиру припинилося у зв`язку з примусовим відчуженням, то вона втратила і право користування житловим приміщенням, а  відповідно до ст. 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК члени сім`ї ОСОБА_1 та інші вселені нею особи також втратили право користування жилим приміщенням. 
23 липня 2018 року позивачем вчинялися дії, спрямовані на встановлення контролю над квартирою шляхом заміни замків за участю ТОВ «Імпел Гріффін Груп». Під час проведення зазначених дій відповідачі вчиняли активний опір, не допускаючи представників власника до приміщення. В результаті представниками позивача було складено відповідний Акт про неможливість доступу до приміщення через перешкоди, що вчинялися відповідачами.
28 серпня 2018 року позивачем було направлено на адресу колишнього власника квартири вимогу-повідомлення від 27 серпня 2018 року про передачу ключів від спірної квартири, яка була вручена 27 вересня 2018 року. Однаку, станом день пред`явлення позову відповідач-1, як колишній власник квартири, не передала ключів від квартири, цим самим порушуючи права позивача як власника майна у здійсненні права власності.
Звертає увагу  на те, що АТ «Універсал Банк» звернув стягнення на предмет іпотеки, який було придбано за кошти, отримані у кредит за кредитним договором № 008-2900/756-0342 від 26 жовтня 2007 року. Квартиру було передано стягувачу (позивачу) згідно з Актом від 13 лютого 2014 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції 13 лютого 2014 року, а тому на підставі ст. 109 ЖК УРСР відповідачі підлягають виселенню зі спірної квартири, оскільки вона була придбана за рахунок кредиту. 
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.  
Не погоджуючись з рішенням, представник АТ «Універсал Банк» - Городенський О.А. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Вказує, що реєстрація речового права АТ «Універсал Банк» була здійснена відповідно до діючого станом на дату реєстрації (04.04.2014 р.)законодавства України, та відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 року. 
Документами, що підтверджують право власності АТ «Універсал Банк» на квартиру № 22 є свідоцтво № 947 від 04.04.2014 року приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко О.О. та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 20041770 від 04.04.2014 року.
Звертає увагу на те, що інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.10.2019 року № 185952974, на яку суд посилається, також містить інформацію на підтвердження права власності АТ «Універсал Банк» на квартиру № 22 , а саме на першій сторінці такої в розділі «Актуальна інформація про право власності» міститься запис про право власності № 5238362, який внесено 04.04.2014 року о 15:48:08 - де власником квартири АДРЕСА_2 , зазначається АТ «Універсал Банк». 
В той час як розділ «відомості про право власності», де ОСОБА_1 зазначена власником на підставі договору купівлі-продажу Р№ 427 від 26.10.2007 року, не є актуальним і зазначена в ньому інформація є архівною, дата внесення такого запису в реєстр - 06.11.2007 року. Отже, суд першої інстанції безпідставно використав архівний запис про право власності на спірну квартиру. 
Крім того, посилається на те, що примусове звернення стягнення на нерухоме майно та відповідно набуття АТ «Універсал Банк» права власності на нього (04.04.2014 року) - відбулось до прийняття Верховною Радою України 03.06.2014 року та набрання чинності 07.06.2014 року Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому судом безпідставно відмовлено у задоволенні позову. 
Звертає увагу  на те, що АТ «Універсал Банк» звернув стягнення на предмет іпотеки, який було придбано за кошти, отримані у кредит за кредитним договором № 008-2900/756-0342 від 26 жовтня 2007 року. Квартиру було передано стягувачу (позивачу) згідно з Актом від 13 лютого 2014 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого Начальником відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції 13 лютого 2014 року, а тому відповідачі підлягають виселенню зі спірної квартири. 
 
В судовому засіданні представник АТ «Універсал Банк» Городенський О.А. підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати.
Відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.   
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, що не з`явились в судове засідання, відповідно до вимог ч.2 ст. 372  ЦПК України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення учасників справи,  перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, не маючи належним чином зареєстрованого права власності на спірну квартиру, позивач  АТ «Універсал Банк» не має права вимагати виселення   ОСОБА_1 та членів її сім`ї із спірної квартири. 
Також суд дійшов висновку, що позивачем не спростоване посилання ОСОБА_1 на те, що спірна квартира є місцем постійного проживання її та членів її сім`ї. Також суд посилався на те, що 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, вважав, що відповідно до ст. 109 ЖК України відповідачі не можуть бути виселені з житлового приміщення.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. 
Як вбачається з матеріалів справи, 26 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк»,  та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №  008-2900/756-0342, відповідно до п. 1.1 якого, кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 150 016 швейцарських франків (а.с. 41-46).
Відповідно до п.1.3 кредитного договору, цільовим призначенням кредиту є придбання майна - двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .
26 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1   було укладено договір іпотеки, предметом якого є двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 65,6 кв.м., житловою 47,5 кв.м.(а.с. 47-50), що придбана ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Білошицькою М.В.  26 жовтня 2007 року, реєстровий № 427, та стане власністю іпотекодавця після реєстрації права власності на квартиру в бюро технічної інвентаризації.
Відповідно до п. 4.1. договору іпотеки, звернення стягнення  здійснюється іпотекодержателем у випадках та на підставах, передбачених законодавством України, зокрема у разі порушення будь-якого основного зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим договором. 
 
Вирішуючи даний спір та відмовляючи у позові,  суд першої інстанції не звернув уваги на наявні в матеріалах справи копії кредитного договору, договору іпотеки, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також преюдиційні для даної справи обставини, встановленими рішеннями Києво-Святошинського  районного суду Київської області, що набрали законної сили і є загальнодоступними у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
 Так, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2009 року у справі № 2-4604/2008 за позовом ВАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу встановлено, що відповідач не виконує умов кредитного договору №  008-2900/756-0342 від  26 жовтня 2007 року , внаслідок чого  утворилась заборгованість в сумі 154 487,09 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 09.09.2008 року становить 1056 691 грн. 69 коп.
Вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,  кошти в сумі 1 056 691 грн. 69 коп. та судові витрати: 1700 грн. державного мита, 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. 
 
На виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2009 року  судом було видано виконавчий лист №2-510/09 .
З акту головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Данилишина П.Б. від 13 лютого 2014 року вбачається, що на примусовому виконанні у відділі перебував виконавчий лист Києво-Святошинського районного суду № 2-510, виданий 5 серпня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу в розмірі  1058 421, 69 грн.    
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ст. 54  Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час виникнення спірних правовідносин,  звернення стягнення на заставлене  майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.
Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
Статтею 62 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено порядок передачі стягувачу майна, що не було реалізоване на прилюдних торгах.
Відповідно до ч. 9 ст. 62 вказаного Закону  майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.
 
Актом про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 13 лютого 2014 року, складеним у зв`язку з неодноразовими проведеннями торгів по продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,  державним виконавцем відповідно до пропозиції від 26.04.2013 року про залишення за собою нереалізованого майна в порядку п.6 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» було передано стягувачу в рахунок погашення боргу нереалізоване нерухоме майно за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію - 545 800 грн.
Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Данилишина П.Б. про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 13.02.2014 року передано стягувачу ПАТ «Універсал Банк» двокімнатну квартиру, загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
04 квітня 2014 року приватним нотаріусом Саєнко О.О., Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області було зареєстровано право власності на вищевказану квартиру за Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк».
Згідно зі свідоцтвом від 04 квітня 2014 року за реєстровим номером 947, виданим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального  округу Київської області Саєнко О.О. відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі Акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого Начальником відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Вовченко О.В. 13 лютого 2014 року та постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженої Начальником відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Вовченко О.В. 13 лютого 2014 року, посвідчується, що ПАТ «Універсал Банк» належить на праві власності нерухоме майно: двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с 6).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20041770 від 04.04.2014 року, власником  квартири  АДРЕСА_2 зареєстроване  ПАТ «Універсал Банк», номер запису про право власності 5238362, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 331633932224 (а.с. 7-8).
 
Рішенням Києво-Святошинського  районного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року у справі №  369/11529/16-ц  було відмовлено у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал банк», відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області, третя особа Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Ольга Олександрівна про визнання недійсним передачі права на нерухоме майно та скасування права власності та державної реєстрації.
Вказаним рішенням, що набуло законної сили,  було встановлено, що постанова про передачу майна стягувачу та акт про передачу майна стягувачу від 13.02.2014 року відповідають вимогам ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак підстави для окремого визнання недійсним акту - відсутні.
Державний виконавець під час процедури примусового виконання судового рішення про стягнення коштів керувався Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 р. №74/5, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.
В акті про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 13 лютого 2014 року дотримані вимоги, визначені главою 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому приватний нотаріус Саєнко О.О. мав усі підстави для видачі свідоцтва від 04 квітня 2014 року , яким  посвідчується  право власності на квартиру АДРЕСА_2 ,  за ПАТ «Універсал Банк».
 
Вищевикладені обставини не були прийняті до уваги судом першої інстанції,  а помилково прийнято в основу рішення  архівний запис з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу за реєстровим № 427 від 26.10.2007 року.
Відповідно до наказу Міністерства юстиції № 1844/5 від 14.12.2012 року є таким , що втратив чинність наказ Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 року № 7/5 «Про затвердження Порядку ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно» та у  Реєстрі прав власності на нерухоме майно - реєстрація була припинена з 01 січня 2013 року, зазначений Реєстр є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"  постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26 жовтня 2011 року, яка набула чинності з 01 січня 2012 року,  було затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з актуальними даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на зазначену квартиру 04 квітня 2014 року зареєстроване за ПАТ «Універсал Банк».
23  липня 2018 року працівниками ПАТ «Універсал Банк» складено акт про відсутність доступу до квартири АДРЕСА_2 , з якого вбачається, що виходячи за адресою нерухомого майна «ПАТ «Універсал Банк» вчинялись дії з заміни замків у вхідних дверях до квартири. Замки замінити не вдалось, оскільки з боку колишнього власника майна ОСОБА_1 чинився спротив. У квартирі окрім колишньої власниці також знаходились її дочка ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 та ще один чоловік, особу якого не встановлено (а. с.9). 
27 серпня 2018 року ПАТ «Універсал Банк» направлено відповідачу ОСОБА_1 вимогу-повідомлення про добровільну передачу ключів від квартири АДРЕСА_2 представнику власника - ПАТ «Універсал Банк»  у строк до 10.09.2018 року (а. с 11).
Копію вказаної вимоги-повідомлення від 27.08.2018 року ОСОБА_1 отримала 27.09.2018 року (а.с. 13).
 
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 05 листопада 2014 року  у справі № 6-158цс14, аналіз правових норм ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, відповідно до частини другої якої громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.
Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку», якій кореспондує положення частини третьої статті 109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. 
Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку», частини третьої статті 109 ЖК Української РСР. Зазначене підтверджується також тим, що згідно з частиною другою статті 39 Закону України «Про іпотеку» таке рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15.
 
За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України, як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 132-2 ЖК УРСР.
Згідно з ч. 4 ст. 109 ЖК УРСР, виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.
 
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи та зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, зокрема, придбання відповідачем ОСОБА_1 квартири за кредитні кошти та передання її в іпотеку, набуття АТ «Універсал Банк» права власності на вказану квартиру на підставі акту державного виконавця про передачу майна стягувачу, згідно з свідоцтвом від 04 квітня 2014 року, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного житла без надання їм іншого жилого приміщення.
 
Разом з тим, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Враховуючи, що дія  Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», поширюється на спірні правовідносини, оскільки спірна квартира, загальною площею 65,6 кв.м. використовується як місце постійного проживання позичальника ОСОБА_1 , якій надавався кредит в іноземній валюті для придбання такого житла,  рішення суду в частині вирішених вимог про виселення відповідачів не підлягає виконанню на час дії цього Закону.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 201/11859/17.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи, що позивачем за подання позову було сплачено 1762 грн. судового збору та за подання апеляційної скарги - 2643 грн. судового збору, всього - 4405 грн., то з відповідачів  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3   на користь АТ «Універсал Банк» підлягають стягненню судові витрати в розмірі по 1468 грн. 33 коп. з кожного.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк», яка подана представником Городенським Олександром Анатолійовичем, -  задовольнити частково. 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2019 року -  скасувати та прийняти постанову:
Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення  - задовольнити частково.
Усунути перешкоди Акціонерному товариству «Універсал Банк» у користуванні нерухомим майном - двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  з квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3   на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати в розмірі по 1468 грн. 33 коп. з кожного.
Постанова у частині  задоволених позовних вимог про виселення не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
 
Відомості щодо учасників справи:
Позивач : Акціонерне товариство «Універсал Банк», код ЄДРПОУ 21133352, адреса місцезнаходження : м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19;
Відповідачі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,  адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

  Суддя  - доповідач:                                                                     Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                      Немировська О.В.
                                                                                                         
                                                                                                         Чобіток А.О.