ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 грудня 2020 року м. Харків
Справа №643/17332/19
Провадження №22-ц/818/4795/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С.,
суддів Тичкової О.Ю.., Пилипчук Н.П.
секретаря   Каплоух Н.Б.,
Учасники справи :
Позивач: ОСОБА_1 ,
Відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові 
апеляційну скаргу Козлова І.В., який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ», на рішення Московського районного суду м.Харкова від 25 травня 2020 року, ухвалене суддею Сугачовою О.О.,
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» про стягнення боргу по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 
в с т а н о в и в :
 У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив стягнути на свою користь невиплачені при звільненні суми в розмірі 14 684,52 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.10.2018 по 31.10.2019 в розмірі 65 520,64 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що 20.02.2017 прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» на посаду слюсаря механоскладальних робіт 6 розряду на слюсарно-механічну дільницю дослідного виробництва. 05.10.2018 звільнений з роботи за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України. У день звільнення відповідач не виплатив позивачу всі суми, що належать йому при звільненні. На неодноразові звернення позивача до відповідача з усними вимогами про виплату заборгованості, відповідач надавав лише обіцянки здійснити такі виплати. На письмові заяви позивача, відповідач також не реагував. Тому, у зв`язку з триваючою протиправною бездіяльністю відповідача по невиплаті позивачу всіх грошових сум, що належать йому при звільненні, останній вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів. Позивач також просив суд витребувати у відповідача: належним чином завірену копію наказу про прийняття на роботу № 24-к від 17.02.2017; належним чином завірену копію наказу про звільнення з роботи № 191-к від 05.10.2018; довідку про нараховану суму при звільненні; довідку про середню заробітну плату.
Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 25 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1  задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «СКБ Укрелектромаш» на користь  ОСОБА_1  заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року на загальну суму 17 776,74 грн 74 коп., з послідуючим утриманням із вказаних в цьому абзаці сум податку на додану вартість та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ТОВ «СКБ Укрелектромаш» на користь ОСОБА_1  розмір середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 113 341,36 грн., з послідуючим утриманням із вказаних в цьому абзаці сум податку на додану вартість та інших обов`язкових платежів.В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «СКБ Укрелектромаш» в особі свого представника Козлова І.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог повністю. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, вважає, що суд не вправі змінювати підставу або предмет позову, збільшувати чи зменшувати розмір позовних вимог., чи розглядати вимоги, які не були заявлені позивачем.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц. Відповідно до якої суд зменшує розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку простроченої заборгованості роботодавця, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільнені майнових втрат працівника, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Правом на подання відзиву позивач не скористався.
Представник позивача в судове засідання з"явився, представник відповідача в судове засідання не з`явився, ним було подано клопотання про розгляд справи за його відсутності.
На підставі ч.2 ст.372 ЦПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, який був повідомлений завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
20.02.2017 року ОСОБА_1 на підставі Наказу №24-к від 7.02.2017 року прийнятий на роботу до ТОВ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» на посаду слюсаря механоскладальних робіт 6 розряду на слюсарно-механічну дільницю дослідного виробництва. 
05.10.2018 року на підставі Наказу №191-к позивач ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України. (а.с.11-13)
У день звільнення відповідач не виплатив позивачу всі суми, що належать йому при звільненні. 
Відповідно до частини першої ст.94 КЗпП України (далі КЗпП) заробітною платою є винагорода, яка виплачується працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України,  власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною першою ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
  
Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП  України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 

Відповідно до довідки про нараховану заробітну плату від 29.04.2020 року нарахована заробітна плата позивача складає: за липень 2018 року - 6080,55 грн, за серпень 2018 року - 6330,55 грн., за вересень 2018 року - 5365,64 грн, а всього на загальну суму 17 776,74 грн. (а.с.46-47), але звертаючись до суду ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі за липень 2018 року, серпень 2018 року та вересень 2018 року на загальну суму 14 684,52 грн.
Оскільки з боку відповідача вказаний розрахунок відповідачем не спростований, інших доказів щодо заборгованості перед позивачем по виплаті заробітної плати відповідачем не надано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості по нарахованій проте не виплаченій заробітній платі у розмірі 14 684,52 грн. в межах заявлених позовних вимог.
Що стосується стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
За змістом статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Однак, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК) загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої статті 13 ЦК, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене ст..117 КЗпП, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761(9584)15-ц (далі постанова) у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП.
При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки ( прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.
Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (п.п.91; 91п.1,2,3,4 постанови).
Враховуючи те, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, суд апеляційної інстанції, беручи до уваги правові позиції Великої палати прописані у постанові від 26 червня 2019 року вважає за необхідне зменшити суму компенсаційних виплат ОСОБА_1 , до розміру нарахованої та невиплаченої заробітної плати.
Враховуючи що позивач був звільнений з роботи 05.10.2018 року, а з позовом звернувся 22.10.2019 року середня заробітна плата за час затримки розрахунку, а саме за 1 рік та 17 днів складає 73 491, 06 гривень  (70177,14+3313,92) (за 12 місяців - 5848,10*12=70177,14 гривень; за 17 днів 5848,10 : 30=194,94*17=3313,92 гривень).
Звертаючись з позовом ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 65 520,64 гривень, тоді як судом стягнуто 113 341,36 грн., що суттєво перевищує суму як основного боргу так і суму позову та порушує принцип співмірності.
Із врахуванням вище встановленого та принципу співмірності, колегія суддів прийшла до висновку, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки з 06.10.2018 по 22.10.2019 включно в сумі 17 776,74 грн., що відповідає принципу справедливості до сторін у справі. Відтак, в цій частині оскаржуване рішення підлягає зміні.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому в частинівідмови у задоволені позову рішення суду апеляційним судом не переглядалось.
Відповідно до ст. 376 ч.1 п.3,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
При задоволенні апеляційної скарги, відповідно до 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем за апеляційний перегляд справи, відповідно до розміру задоволених позовних вимог (1278,07 - 65,53% )= 837 гривень 52 коп. за квитанцією № 93 від 19.08.2020 року підлягає поверненню відповідачу з державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Козлова І.В., який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» -  задовольнити частково.
Рішення Московського районного суду м.Харкова від 25 травня 2020 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - змінити. Позов в цій частині задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» (код ЄДРПОУ 23752688, юридична адреса: м. Харків, вул. Іскринська, 37) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП:  НОМЕР_1 ) розмір середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненніз 06.102018 по 22.10.2019 включно в розмірі 17 776 (сімнадцять тисяч сімсот сімдесят шість) грн 74 коп.
Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі залишити без змін.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та судом апеляційної інстанції не переглядалось.
Судовий збір за апеляційний перегляд справи у сумі 837 (вісімсот трдцять сім) грн. 52 коп. сплаченого за квитанцією № 93 від 19.08.2020 року підлягає поверненню Товариству з обмеженою відповідальністю «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» (код ЄДРПОУ 23752688, юридична адреса: м. Харків, вул. Іскринська, 37) з державного бюджету України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                         С.С. Кругова

Судді                                                                   Н.П. Пилипчук

                                                               О.Ю. Тичкова 
повний текст постанови
складено 9 грудня 2020 року