Єдиний унікальний номер 226/713/20 
Номер провадження 22-ц/804/3078/20        

П О С Т А Н О В А
Іменем  У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Азевича В.Б., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи що виникла з трудових правовідносин за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДДС-Плюс» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якій подано апеляційну скаргу Товариством з обмеженою відповідальністю «ДДС-Плюс» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30 червня 2020 року (головуючий у суді 1 інстанції Клепка Л.І.), -

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДДС-Плюс» - Товариство в якому виклав вимоги про стягнення заробітної плати і компенсації за невикористану відпустку. В обґрунтування позову заявник посилався на те, що він перебував у трудових відносинах з Товариством по 09 грудня 2019 року, про що має відповідний запис у трудовій книжці, та у вказаний період виконував роботу гірничого підземного майстра гірничопрохідницької дільниці № 2 і був звільнений з роботи на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням, однак в день звільнення роботодавець не виплатив заробітну платню що належала працівнику. Також з огляду на порушення строків виплати заробітної плати працівник просив захистити його право та стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з грудня 2019 року по 01 березня 2020 року в розмірі 48 567,60грн.

  10 червня 2020 року позивач уточнив позовні вимоги, просив стягнути середню заробітну плату за період з 09 грудня 2019 року по 14 січня 2020 року в розмірі 16 801,04грн, відповідно до змісту довідки Товариства та відмовився від інших вимог.
Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 30 червня 2020 року позов задоволено. Суд виходив з того, що відповідачем порушено вимоги статей 116, 177 КЗпП України та не виплачено суми належні працівникові при звільненні, а отже Товариство повинно сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В апеляційній скарзі відповідача просив рішення скасувати та в позові відмовити. В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки позивач погодився з тим, що остаточна заборгованість буде виплачена позивачу в січні 2020 року, а отже підстави нараховувати середній заробіток за час затримки розрахунку відсутні.
Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до того, що судом не враховано заяву позивача, в якій зазначено, що ОСОБА_1 на час звільнення отримав всі виплати та не має претензій до Товариства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначав, що заява, яку він підписав про отримання всіх сум при звільненні не відповідає дійсності, оскільки остаточний розрахунок проведено значно пізніше, а усна домовленість сторін не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки суперечить чинному законодавству України.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Товариством з 28 серпня 2019 року до 09 грудня 2019 року та був звільнений за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України /копія трудової книжки а.с.4, 56-59/.

Згідно заяви від 25 листопада 2019 року ОСОБА_1 з розрахунковим листом ознайомлений та претензій з виплат до Товариства не має /а.с.8/.

В заяві від 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 просив Товариство надати довідку про розмір заборгованості по заробітній платі та довідку про розмір середньоденної заробітної плати на момент звільнення /а.с.6/.

У відповіді на заяву від 20 грудня 2019 року за вхідним № 1 від 03 січня 2020 року Товариство зазначило, що проводить службову перевірку з приводу об`ємів виконаних працівником гірничих робіт та необхідний додатковий строк для надання відповіді і документів /а.с.7/.

Випискою по картці НОМЕР_1 підтверджено, що Товариство остаточну виплату ОСОБА_1 здійснило 14 січня 2020 року /а.с.9/.
  
За змістом довідки про нарахування заробітної плати працівнику ОСОБА_1 виплата всіх сум що належали працівнику при звільненні  здійснювалась 20 грудня 2019 року та остаточно 14 січня 2020 року /а.с.40/. 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд виходив із того, що відповідач, в порушення вимог статті 116 КЗпП України не провів розрахунок з позивачем при звільненні. Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що існувала усна домовленість з позивачем щодо здійснення розрахунку при звільненні в кінці грудня 2019 року та січні 2020 року, та працівник в заяві зазначав про відсутність претензій до Товариства.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав що, обов`язок здійснювати облік робочого часу, нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові та саме останній повинен забезпечити неухильне виконання вимог трудового законодавства України.

Відповідно до норм статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Товариство свої заперечення проти позовних вимог обґрунтовувало заявою по відсутність заборгованості та усною домовленістю, однак наявність такої домовленості не заміняє обов`язку здійснити розрахунок з працівником в день звільнення. 

Тобто докази надані Товариством враховані судом першої інстанції та містять протиріччя які не спростовано в ході судового розгляду. Інших належних та допустимих доказів на спростування наданих позивачем доказів та на відсутність заборгованості перед позивачем, відповідачем до суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Доводи про наявність домовленості між учасниками справи не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки не свідчать про дотримання працедавцем вимог законодавства щодо своєчасного розрахунку з працівником при звільненні та не спростовують висновків суду першої інстанції.  

З огляду на зазначене, суд першої інстанції належним чином відреагував на аргументи відповідача та дійшов висновку про виплату всіх сум які належать працівникові при звільненні з порушенням визначених строків, що мало своїм наслідком відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

У даній справі сторони не заперечували обставин щодо розміру середнього заробітку, з огляду на що суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі визначеному сторонами.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДДС-Плюс» залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2020 року. 

Судді: