КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 753/8334/19
провадження №22-ц/824/12315/2020
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Болотова Є.В., Музичко С.Г.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» - Сікорського Тимофія Генріховича на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року /суддя Бабич Н.Д./
у справі за позовом ОСОБА_1 до представника закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» про стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач звернулася з вимогами про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання договору в розмірі 215 761, 19 грн. 
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року стягнуто з Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення виконання договору № 9-8-60 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25.11.2014 року в розмірі 215 761,19 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 158,00 грн. /а.с. 65-68/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ЗАТ «Українська будівельна компанія» - Сікорський Т.Г. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції у рішенні чітко встановив, що позовні вимоги про стягнення пені були заявлені позивачем 22.04.2019  року, проте цим же рішенням суд першої інстанції вирішив стягнути з відповідача пеню за період починаючи з 19.04.2018 року. Тобто, судом першої інстанції не вірно вирахувано період обрахування, який повинен розпочинатись з 22.04.2019  р. Також, судом першої інстанції, було взято до уваги розрахунок позивача, згідно якого, період стягнення становить 85 + 56 + 225 днів, тобто за 366 днів, хоча згідно з ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність до вимог про стягнення пені становить один рік. Окремо, слід зазначити, що Позовна заява була подана неповноважним представником Позивача. Також наголошував на тому, що позов подано представником позивача - адвокатом Лукяненко О.Л., згідно ордеру про надання правової допомоги КВ №282604 від 06.04.2019 року, згідно якого адвокат Лук`яненко О.Л. не уповноважений на представництво позивача у Святошинському районному суді міста Києва. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.19 р. по справі № 9901/847/18, зазначила, що відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 20 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076Л/І «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами. Згідно з підпунктом 15.4 пункту 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога. Законодавець чітко відокремив судові органи як такі, що повинні бути окремо зазначені в ордері на надання правової допомоги, зокрема в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога». Отже, в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказував на те, що при розрахунку пені вимоги законодавства дотримано в повному обсязі - період розрахунку пені визначено правомірно, оскільки позивач звернувся з позовом саме 19.04.2020 р., а не 22.04.2020 р., як стверджує відповідач; стягнення пені за 366 днів не суперечить вимогам законодавства, оскільки строк в 1 рік - це строк позовної давності, а не періоду, за який може стягуватись пеня; матеріали справи містять докази належного оформлення повноважень Представника на представництво інтересів позивача у Святошинському районному суді м. Києва /а.с. 37/.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що 25.11.2014 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Українська будівельна компанія» був укладений договір № 9-8-60 купівлі-продажу майнових прав на квартиру /а.с.5-13/.
Відповідно до умов Договору ОСОБА_1 зобов`язувалась сплатити ціну продажу майнового права у розмір 608 130,00 грн., а ЗАТ «Українська будівельна компанія» зобов`язалося передати ОСОБА_1 у власність майнове право на квартиру АДРЕСА_1 і позначеній на схемі генерального плану за №9. Згідно п. 1.7. Договору орієнтовний термін прийняття будинку в експлуатацію - 3 квартал 2016 р.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплачено ЗАТ «Українська будівельна компанія» по договору від 22.09.2015 р. купівлі-продажу майнових прав на квартиру у розмірі 608 130,00 грн, що підтверджується довідкою ЗАТ «Українська будівельна компанія» /а.с.14/.
Так, 04.02.2015 р. ЗАТ «Українська будівельна компанія» видана довідка ОСОБА_1 про сплату 100% вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 і позначеній на схемі генерального плану за №9 відповідно до умов договору купівлі-продажу майнових прав № 9-8-60 від 25.11.2014 р. в розмірі 608 130,00 грн. з ПДВ /а.с. 14/.
Відповідно до акту прийому-передачі майнового права від 04.02.2015 р. ЗАТ «Українська будівельна компанія» передало, а ОСОБА_1 прийняла майнове право на отримання у власність новозбудованої квартири відповідно до договору № 9-8-60 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25.11.2014 р. Акт є дійсним лише за умови пред`явлення письмового підтвердження оплати 100% вартості майнового права, що складає 608 130,00 грн. з ПДВ згідно договору купівлі-продажу майнових прав № 9-8-60 від 25.11.2014 р.
Станом на момент розгляду справи в суді першої інстанції, будинок АДРЕСА_2 не введений в експлуатацію. Згідно з п. 1.7. Договору орієнтовний термін прийняття будинку в експлуатацію - 3 квартал 2016 р.
Згідно з п. 4.6 договору № 9-8-60 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, у випадку порушення ЗАТ «Українська будівельна компанія» зобов`язань згідно п. 1.7 щодо строків введення будинку в експлуатацію більше ніж на 180 (сто вісімдесят) календарних днів, ЗАТ «Українська будівельна компанія» сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від загальної оплаченої суми ОСОБА_1 по Договору.
Позивачем проведений розрахунок пені за період з 19.04.2018 р. по 19.04.2019 р. за 365 календарних дні в розмірі 215 761,19 грн. /а.с.15/.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 629 ЦК України про те, що договір є обов`язковим для виконання сторонами; ст. 509 ЦК України якою передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; ст. 525 ЦК України про те, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; ст. 549 ЦК України, якою визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; ст. 530 ЦК України про те, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк/термін.
Встановивши, що прострочення ЗАТ «Українська будівельна компанія» виконання зобов`язання з введення будинку в експлуатацію є порушенням норм статей 526 та 530 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підтверджуються зібраними по справі доказами, а тому підлягають задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня за прострочення виконання договору в розмірі 215 761,19 грн.
Доводи апеляційної скарги, про невірний розрахунок, колегією суддів не приймаються з огляду на таке.
Апелянт наголошує, що пеня за 3 дні стягнута з порушенням строків позовної давності, а сума пені у розмірі 215 761 грн. 19 коп. була розрахована за період з 19.04.2018 р. по 19.04.2019 р. При цьому, позивач, на думку апелянта, звернувся до суду 22.04.2020 р. Враховуючи, що строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки становить 1 рік, період обрахування пені повинен був бути здійснений починаючи з 22.04.2018 р., а не з 19.04.2018 р.
Доводи апелянта спростовуються матеріалами справи, оскільки позивач засобами поштового зв`язку звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовною заявою саме 19.04.2020 р., а не 22.04.2020 р. /а.с. 19/.
22.04.2020 р. - дата отримання Дарницьким районним судом м. Києва вищевказаної позовної заяви. При цьому, днем подання заяви до суду є день відправлення заяви на адресу суду поштою. Враховуючи, що датою відправлення позовної заяви є 19.04.2019 р., то строк стягнення пені саме з 19.04.2018 р. до 19.04.2019 р. є правомірним.
Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок пені було здійснено не вірно, оскільки період стягнення становить 366 днів, а не 365 днів, тобто 1 рік, також не приймаються до уваги колегією суддів з огляду на те, що ч. 3 ст. 56 ЦК України, визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Прострочення виконання зобов`язання розпочалось з 19.04.2018 р., тому розрахунок пені здійснено вірно.
Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, матеріали справи не містять заяви відповідача про застосування строку позовної давності.
Таким чином, доводи Відповідача про порушення строку позовної давності та неправильного обрахунку періоду сплати пені є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування заочного рішення.
Не приймаються до уваги і доводи апелянта щодо неналежного представництва, з огляду на те, що в ордері на представництво інтересів наявна вказівка про право представництва у всіх судових органах. /а.с. 17/
Як вказує сам апелянт, посилаючись на правову позицію касаційного суду, законодавець чітко відокремив судові органи як такі, що повинні бути окремо зазначені в ордері на надання правової допомоги, що і вказано в ордері.
Постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 901/847/18, на яку посилається апелянт, прийнята за наслідками розгляду інших обставин справи, зокрема, в ордері представника було вказано «органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організаціях незалежно від форми власності і підпорядкування».
Саме у зв`язку з цим, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність відокремлення судових органів як таких, що повинні бути окремо зазначені в ордері.
Таким чином, вказівка в ордері «всі судові та правоохоронні органи» є достатньою для підтвердження повноважень на представництво інтересів в будь-яких судах України.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  представника закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» - Сікорського Тимофія Генріховича на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року - залишити без задоволення.  
Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року  -   залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: