ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9186/19                                                                  

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.
За участю секретаря: Кондрат Л.Г.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року, суддя Шрамко Ю.Т., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Київський міський військовий комісаріат про визнання протиправним рішення в частині, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа – Київський міський військовий комісаріат, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 91 рішення Міністерства оборони України в особі комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, що оформлене протоколом №40 від 29 березня 2019 року, яким сержанту ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності;
- зобов`язати Міністерство оборони України в особі комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат повторно розглянути питання щодо призначення та виплати сержанту ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 29 серпня 2014 року №91 солдата ОСОБА_1 відповідно до розпорядження військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № НОМЕР_1 дск від 28 серпня 2014 року направлено до 184 навчального центру, Львівська область, село Старичі.
Як вбачається з копії довідки від 05 вересня 2015 року №7321, виданої військовою частиною польова пошта НОМЕР_2 , позивач з 13 листопада 2014 року по 05 вересня 2015 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України поблизу міста Донецька Донецької області.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 05 вересня 2015 року №190 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас та виключений зі списків особового складу військової частини, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією витягу з наказу та копією обліково-послужної картки до військового квитка серії НОМЕР_3 .
У відповідності до довідки про обставини поранення (поранення, контузії, каліцтва) сержанта за призовом ОСОБА_1 №6129 від 08 серпня 2015 року, виданої військовою частиною п/п НОМЕР_2 , останній отримав 03 червня 2015 року акубаротравму, внаслідок систематичних обстрілів позицій незаконними збройними формуваннями під час виконання обов`язків військової служби в зоні АТО поблизу населеного пункту Горняк, Марийського (Мар`їнського) району, Донецької області.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №3828 від 15 жовтня 2015 року, травма – акубаротравма (03 червня 2015 року), гостра двобічна нейросенсорна туговухість сержанта ОСОБА_1 , 1986 року народження, що підтверджено довідкою про обставини травми №6129 від 08 серпня 2015 року командира військової частини польва пошта НОМЕР_2 ; “Астено-невротичний синдром після перенесеної гострої реакції на стрес. Хронічний гастродуоденит. ГЕРХ, ерозивний рефлюкс-езофагит, вірусний гепатит “С”/НСХ позитивний/ з незначним порушенням функції печінки. Гіпертонічна хвороба І ступеню. Ідеопатичний пролапс передньої стулки мітрального клапану з регургітацією І ступеню СН0. Хронічна вертеброгенна люмбалгія без порушення функції, вазомоторна цефалгія”, згідно виписного епікризу ГВМКЦ “ГВКГ” від 11 серпня 2015 року; - ТРАВМА, ТАК, ПОВ`ЯЗАНА ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ.
У відповідності до копії довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0002459 ОСОБА_1 встановлено 25% втрати професійної працездатності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року. Причиною втрати працездатності зазначено: травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини. Дата встановлення страхового випадку 15 жовтня 2015 року, дата огляду 26 квітня 2016 року.
Крім того, суд зауважує, що позивач у позовній заяві зазначив про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 25% втрати професійної працездатності у розмірі 24  115,00 грн.
Разом з тим, під час огляду позивачу з 21 січня 2019 року встановлено IIІ групу інвалідності до 01 лютого 2020 року, причина інвалідності травма, захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0996004. У вказаній довідці зазначено, що огляд інваліда проводився первинний.
Згідно з копією витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №291 від 07 лютого 2019 року, травми, захворювання, наявні у ОСОБА_1 , так, пов`язані із захистом Батьківщини.
У зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності позивач звернувся до Київського міського військового комісаріату з заявою та відповідним пакетом документом з метою вирішення питання щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Листом від 20 лютого 2019 року №ВСЗ/656 Київський міський військовий комісаріат направив до Міністерства оборони України висновок щодо відсутності у ОСОБА_1 права на отримання грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року.
Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразовою грошової допомоги та компенсаційних сум №40 від 29 березня 2019 року позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, оскільки ІІІ група інвалідності встановлена позивачу понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.
Вважаючи рішення відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності після встановлення ступеня працездатності протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Суд виходив з того, що оскільки позивачу встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку з травмою, пораненням, захворюванням, пов`язаним з захистом Батьківщини з 221.01.2019 року вперше при первинному огляді, то обмеження передбачене п. 8 Порядку № 975 та ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не застосовується.
Закон України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було доповнено ч. 4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється, набрав чинності з 01.01.2017 року.
В силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яка набрала чинності 01.01.2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.
Разом з тим, п.91 рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №40 від 29.03.2019 року є протиправним.
З такими висновками суду першої інстанцій колегія суддів погоджується і вважає, що він відповідає нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи, а мотиви та доводи наведені в апеляційній скарзі, висновки судів не спростовують і є безпідставними з огляду на наступне.
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. 
Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Частинами 2, 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 06.12.2016 року № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017 року) пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено абзацом другим такого змісту: “У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється”.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).
Відповідно до частини 2 пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з пунктом 8 Порядку №975 (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Як убачається із матеріалів справи, інвалідність позивачу встановлена вперше 21.01.2019 року внаслідок травми, поранення, пов`язані з захистом Батьківщини, за правилами пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, відповідач протиправно відмовив у її виплаті, а тому суд обґрунтовано прийняв рішення про задоволення позову.
Посилання відповідача в обґрунтування апеляційної скарги на те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставним, оскільки у даному випадку йдеться не про виплату такої допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, а про її призначення і виплату саме у зв`язку із встановленням позивачу групи інвалідності, що є окремою підставою для виплати одноразової грошової допомоги без обмеження будь-якими строками після встановлення відсотку втрати працездатності.
Висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі №120/3358/19-а, від 28.05.2020 року у справі №240/10373/19, а тому колегія суддів не вбачає підстав для відступу від таких висновків під час розгляду даної справи. 
У разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.
Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі про те, що висновки суду першої інстанції про зобов`язання здійснити виплату позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 250 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи є втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки під час вирішення спору встановлено, що Позивачем виконано усі вимоги Порядку № 975 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надано повний перелік документів, а також встановлено відсутність підстав для відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, що свідчить про те, що Відповідач мав прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, проте, прийняв протилежне, з огляду на що, Відповідачем вже реалізовано свободу розсуду, інших шляхів для дій суб`єкта владних повноважень в нього не залишилось, а тому, резолютивна частина оскаржуваного рішення цілком відповідає приписам законодавства та не є втручанням у дискрецію Міністерства оборони України.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Кобаль М.І.