ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2020 року м. Харків
справа № 2010/2-1565/11
провадження № 22-ц/818/5014/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С.,
суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.
секретаря Каплоух Н.Б.,
Учасники справи :
Заявник - ОСОБА_1 ,
Особа, дії якої оскаржуються - Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові 
апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 21 серпня 2020 року, постановлену суддею Калмиковою Л.К.,
у цивільній справі за скаргою  ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові, 
в с т а н о в и в :
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо накладення арешту на карткові спецрахунки.
У скарзі зазначав, що 02.09.2013 державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області було винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/1565/2011, виданим 28.12.2012 Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна».
06.05.20 державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Івченком Д.Ю. було винесено постанову про арешт карткових рахунків ОСОБА_1 
06.05.2020 він, отримуючи пенсію через банкомат Акціонерного Товариства комерційного банку «Приватбанк»», дізнався, що його пенсійну картку та картку, яка була відкрита на його ім`я разом із дружиною для накопичення їх спільних грошових пенсійних коштів було заблоковано. Жодних документів та повідомлень із суду та від державного виконавця він не отримував.
На початку травня він звернувся до державного виконавця, а також до начальника виконавчої служби району із відповідною заявою із вимогою зняти арешт з карткових рахунків. Жодних відповідей на свою заяву він не отримав.
29.05.2020 він звернувся із письмовою заявою до банку, де він має пенсійні рахунки, щоб йому видали копію постанови на підставі якої наклали арешт на карткові рахунки. Того ж дня банк надав довідки із зазначенням підстави накладення арешту на пенсійні рахунки.
Зазначав, що вказані дії державного виконавця є протиправними, а тому накладення арешту на його пенсійні банківські картки є незаконними.
10.06.2008 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки № 8К - 709/033/2008, згідно з яким він поручався за громадянку ОСОБА_2 , яка отримала у цьому банку кредит у розмірі 125 300 доларів США Заставою кредиту був будинок ОСОБА_2 , яка була на момент видачі кредиту у два рази дорожче за кредит. У 2016 році будинок ОСОБА_2 був примусово проданий на користь ЗАТ «ОТП Банк» на підставі кредитного договору №МL-709/033/2008. За договором поруки він відповідав, як солідарний боржник.
Приймаючи оскаржувану постанову про арешт його коштів, як боржника, відповідачем не було враховано усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, а тому накладення арешту на пенсійні рахунки, як боржника від 06.05.2020 р. ВП№ 39592214 є протиправними та незаконними.
Також вказував, що 10.06.2020 він звернувся із адміністративним позовом про визнання дій державного виконавця протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Проте, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 йому було роз`яснено, що оскарження рішень, дій, бездіяльності виконавця або посадових осіб органів державної виконавчої служби під час виконання рішень у цивільних справах розглядаються у порядку передбаченому ст. 447 ЩІК України та його позовні вимоги про визнання дій протиправними та зняття арешту з рахунків, мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 21 серпня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) задоволено.
Визнано неправомірними дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) Івченка Д.Ю. щодо накладення арешту на карткові спецрахунки ОСОБА_1 ..
Зобов`язано державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) усунути порушення шляхом вирішення питання про зняття арешту зі спецрахунків.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції Київський ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги Київський ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїпосилався на ст. 73, ч.3 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», в якому визначено перелік коштів на які заборонено звертати стягнення. Крім того, зазначав, що на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, банк або інша фінансова установа у разі надходження постанови державного виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 зазначив, що приймаючи оскаржувану постанову про арешт його коштів, як боржника за ВП № 39592214 від 06.05.2020 р., відповідачем не було враховано усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, а тому накладення арешту на його пенсійні банківські картки є незаконним.
Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи встановлено, що постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Івченком Д.Ю. 02.09.2013 було відкрите виконавче провадження за виконавчим листом № 2/1565/2011, виданим 28.12.2012 Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором у розмірі 2692509,16 гривень та судовий збір у розмірі 850 гривень.
Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Івченком Д.Ю. від 06.05.2020 був накладений арешт на всі карткові рахунки ОСОБА_1 . 
Також судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером і отримує пенсію за віком, яка ПФУ перераховується йому на його картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк».
Він неодноразово звертався до державного виконавця із заявою про зняття арешту з рахунку, проте жодної відповіді не отримав. 
10.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом про визнання дій державного виконавця протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою суду Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 йому було роз`яснено, що оскарження рішень, дій, бездіяльності виконавця або посадових осіб органів державної виконавчої служби під час виконання рішень у цивільних справах розглядаються у порядку передбаченому ст. 447 ЩІК України та його позовні вимоги про визнання дій протиправними та зняття арешту з рахунків, мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Суд першої інстанції задовольняючи скаргу ОСОБА_1 виходив з того, що відповідно до ст. 150 ЦПК України накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках боржника, здійснено з порушенням вимог закону, оскільки накладено арешт на рахунок, який використовується ОСОБА_1 для отримання пенсії.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби приватного виконавця усунуту порушення. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України передбачено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені обов`язки та права приватного виконавця. Так статтею передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Також виконавець має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість,коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Положеннями ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця, в якій зазначається: сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом; стягнення виконавчого збору, витрати виконавчого провадження, штрафи, накладені на боржника під час виконавчого провадження; основна винагорода приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що на які накладається арешт, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Також відповідно до змісту статті 73 ЗУ "Про виконавче провадження" зазначено перелік коштів, на які заборонено звертати стягнення, картковий рахунок ОСОБА_1 до цього переліку не входить. 
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Як вбачається із постанови про арешт коштів боржника від 06.05.2020 року державний виконавець Івченко Д.Ю. наклав арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с.6).
Тобто постанова містила вказівку про нерозповсюдження її дії на спеціальні рахунки, арешт яких забороняється.
Таким чином, після отримання цієї постанови, саме Банк зобов`язаний був відповідно до вимог ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку.
Як вбачається із матеріалів справи, банк не повідомив державного виконавця про наявність передбачених ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» обставин, які унеможливлюють накладення арешту на рахунки належні ОСОБА_1 ..
З врахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції про порушення державним виконавцем вимог ст. 18, 52 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковими.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 надавав державному виконавцю інформацію про те, що ним арештований пенсійний рахунок.
Твердження скаржника про те, що він звертався до державного виконавця не підтверджено належними та допустимим доказами.
Також АТ КБ «Приватбанк», на яке нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника виконало. Зазначене свідчить про те, що банк не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.
Таким чином, виконавець не мав документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Апеляційний суд звертає увагу також на те, що з довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що даний рахунок відкритий для зарахування, у тому числі пенсійних виплат, тобто він відкритий для будь-якого зарахування коштів, а не лише пенсійних.(а.с.8)
У разі перерахування боржнику пенсії в певному розмірі на поточний рахунок на який накладений арешт, то такий підлягає зняттю.
Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих зарахування пенсії та її розміру. Також арешт в розмірі суми може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з пенсійних коштів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Таким чином доводи апеляційної скарги державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Івченко Д.Ю. на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого судове рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про залишення поданої скарги без задоволення у відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права за її необґрунтованістю.
Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) слід стягнути судові витрати в розмірі 2102 гривень за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.268, 367, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – задовольнити.
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 21 серпня 2020 року  - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 ) на користь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Харків (юридична адреса: 61002, м.Харків, вул. Ярослава Мудрого,16) судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні сплачений згідно платіжного доручення № 1255 від 11 вересня 2020 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                  С.С. Кругова

Судді                                                                        Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

повний текст постанови
складено 22 грудня 2020 року