КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                        
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 грудня 2020 року місто Київ.
 
Справа 761/25463/17
Апеляційне провадження № 22-ц/824/13683/2020
 
Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача                                   Желепи О.В., 
суддів:                                                  Кулікової С.В., Олійника В.І.
секретар судового засідання              Міщенко Н.М 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження  апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року (у складі судді Рибака М.А., інформація щодо дати складання повного тексту рішення відсутня )
в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
В липні 2017 року ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач) про стягнення боргу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач придбав у відповідача гаражний бокс № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Сокіл-2», розташованому по вул. Академіка Туполєва, 1-А в місті Києві та в рахунок оплати передав відповідачу 65000,00 грн.
В подальшому, позивачеві стало відомо, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва договір купівлі-продажу гаражного боксу було визнано недійсним з моменту укладення, разом із тим, питання про повернення сплачених коштів ОСОБА_3 не вирішено.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача 65000,00 грн. боргу, 5855,00 грн. трьох процентів річних та 58972,23 грн. інфляційних втрат.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва  від 15 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 65000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму судового збору в розмірі 650,00 грн.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
У травні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15.11.2017 року залишено без задоволення.
Не погоджуючись із заочним рішенням, 18 вересня 2020 року, згідно відмітки суду (а.с. 111) ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, застосувати до позовних вимог ОСОБА_3 позовну давність та відмовити у  задоволенні позову.
Крім того, в апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що ОСОБА_2 гроші за договором купівлі-продажу не отримував. Їх отримав представник , а тому відповідач не повинен їх повертати.  
Також, в скарзі є посилання на порушення судом процесуальних норм, не повідомлення відповідача про розгляд справи , в установленому законом порядку.
Ухвалою від 13жовтня 2020 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Станом на 09 грудня 2020 року відзив не подано.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав.
 
Позивач заперечував проти задоволення скарги.
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
В п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України зазначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Статтями 128, 130 ЦПК України  передбачено порядок повідомлення сторін про розгляд справи та порядок вручення судових повісток .
В матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач - ОСОБА_2 повідомлений належним чином про судове засідання призначене на 15.11.2017 року, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про вручення повістки відповідачу (наявні конверти, які повернулись на адресу суду «за закінченням терміну зберігання») чи повідомлення в інший спосіб.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що місцевий суд не повідомив відповідача про розгляд справи , що є порушенням норм процесуального законодавства.
У зв`язку з цим відповідач був позбавлений можливості наводити свої доводи та заперечення та приймати участь у дослідженні доказів, що безумовно призвело до недотримання судом принципу змагальності та рівності сторін, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню   в частині позовних вимог, рішення щодо яких оскаржено відповідачем.
Стосовно вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача, отриманої за договором купівлі-продажу суми-65 000 грн., колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 09.11.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу гаражного боксу, за умовами якого відповідач продав, а позивач купив гаражний бокс № НОМЕР_1 в ГАК «Сокіл-2», який розташований по вул. Академіка Туполєва, 1-А міста Києві. (а.с. 15-16).
Договір посвідчений нотаріально.
Згідно із п. 4 договору, продаж гаражного боксу вчинено за 65000,00 грн., які продавець одержав від покупця до підписання цього договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2009 року у справі № 2-1889-1/09 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_3 , третя особа: Гаражний автокооператив «Сокіл-2» про визнання права власності на гараж, визнання недійсним свідоцтва про право власності на гараж, визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражного боксу від 09.11.2007р., зобов`язання скасувати державну реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_1 та зобов`язання зареєструвати право власності за ОСОБА_4 позов було задоволено. Визнано за ОСОБА_4 , право власності на гараж № НОМЕР_1 в ГАК «Сокіл-2», що знаходиться за адресою: Київ, вул. Туполева, l a. Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 20 серпня 2007р. на гараж № НОМЕР_1 за адресою: 03062, Київ, вул. Туполева, la , видане Головним управлінням житлового забезпечення виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на підставі Наказу від 14.08.2007р. № 1471-С/ГК на ім`я ОСОБА_2 . Визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу гаражного боксу НОМЕР_1 в ГАК «Сокіл-2», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Туполєва, 1-а , посвідченого 09 листопада 2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло С. Ю. (реєстр. № 2997). Зобов`язано Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна скасувати державну реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_1 в ГАК «Сокіл-2» за ОСОБА_3 . Зобов`язано Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна здійснити державну реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_1 в ГАК «Сокіл-2» на ім`я ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили було визнано недійсним укладений між сторонами договір купівлі-продажу гаражного боксу, відповідач зобов`язаний повернути позивачу все, що він одержав на виконання цього правочину, а саме 65000,00 грн.
Із матеріалів справи вбачається, що на даний час гаражний бокс зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28.09.2009 року (а.с. 24).
З огляду на зазначене, суд встановив обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача коштів в сумі 65000,00 грн.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів, приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не отримував гроші за договором, а їх отримав його представник, який діяв від його імені, колегія суддів не приймає, з огляду на зміст договору, відповідно до якого продавцем виступав саме ОСОБА_2 , а тому він зобов`язаний повернути гроші сплачені за договором.
Доводи про те, що представник ОСОБА_2 діяв недобросовісно, та не передав йому гроші є не доведеними та такими, що не впливають на права позивача, отримати те, що ним було передано  за недійсним правочином. 
Доводи про пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставні, оскільки відповідач не надав суду беззаперечні докази тому, що про рішення Святошинського районного суду м. Києва , яким визнано договір недійсним, позивач довідався під час розгляду справи про визнання правочину недійсним, а не після того, як вирішив продати гаражний бокс, та з`ясував, що право власності на гараж зареєстровано на іншу особу. Тобто відповідач не спростував належними та допустимими доказами, що позивач довідався про порушене право в жовтні 2014 року.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в 3 роки.
За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.
Так, колегія суддів не приймає доводи про те, що про розгляд справи про визнання недійсним правочину позивач довідався з оголошення суду, яким повідомлявся про судовий розгляд, оскільки відсутні докази, що позивач таке оголошення читав. Отримання повісток в іншій справі  братом позивача, також не спростовує доводи останнього про те, що він не знав про ухвалене рішення суду. Суду не надано доказів, що позивачу під розписку вручалось рішення суду, та останній брав участь під час розгляду іншої справи, а відповідно колегія суддів приймає доводи позивача про те, що про своє порушене право він довідався коли вирішив продати свою власність в жовтні 2014 року, а тому, звернувшись з даним позовом в липні 2017 року, позивач трирічний строк позовної давності не пропустив.
Доводи відповідача про те, що він не повинен відповідати за дії працівників гаражного кооперативу, які призвели до визнання правочину недійсним, колегія суддів не приймає, оскільки за законом, незалежно від того чиї дії призвели до визнання недійсним правочину, сплачені кошти за таки правочином мають бути повернуті.
Колегія суддів роз`яснює, що відповідач не позбавлений права звернутись з позовом до винних осіб, про відшкодування йому збитків, після повернення позивачу грошей.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму передану позивачем за недійсним договором купівлі-продажу - 65 000 грн. Також на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 650 грн. 
Так, як апеляційний суд ухвалює рішення на користь позивача, то понесені відповідачем судові витрати йому не відшкодовуються.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року - в частині задоволених позовних вимог про стягнення суми скасувати та постановити нове.
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 65000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму судового збору в розмірі 650,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 14 грудня 2020 року.
Головуючий                                         
Судді: