Справа № 347/214/16 
Провадження № 22-ц/4808/1217/20 
Головуючий у 1 інстанції Крилюк  М. І. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач) 
суддів:                Бойчука І.В., Томин О.О.                
секретаря                Петріва Д.Б.
з участю                 представника ОСОБА_1 адвоката Парфана Т.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_8 на ухвалу Косівського районного суду від 24 вересня 2020 року, ухвалену складі судді Крилюк М.І. в м.Косові,
ВСТАНОВИВ:
У  лютому 2016 року   ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом.
Позовна заява мотивована тим, що позивачі є однією сім`єю: чоловік, дружина та діти і спільно проживають в житловому будинку в АДРЕСА_1 . Довідкою Космацької сілької ради від 07 квітня 2014 року за №1045 встановлено, що позивачі зареєстровані в АДРЕСА_1 . Вказують, що відповідачі по справі чинять їм перешкоди в користуванні зазначеним будинком, що підтверджується поставною Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області. Просили визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право користування житловим будинком в АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні вказаним будинком.
Ухвалою Косівського районного суду від 24 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом залишено без розгляду.
Не погоджуючись з цією ухвалою суду, представник ОСОБА_1   ОСОБА_8  подала апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали з передачею справи на продовження розгляду до суду першої інстанції, вказуючи на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм процесуального права й постановив незаконну ухвалу. На думку апелянта, представника та позивачів належним чином не повідомлялось про судове засідання, яка мале відбутись 27.07.2020 року, а також на 24.09.2020 року, тому висновок суду про повторну неявку в судове засідання позивачів є необґрунтованим.
28 жовтня 2020 року представник ОСОБА_9 ОСОБА_10 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що позивач чи його представник, будучи обізнаними про можливість розгляду справи без їх участі, таку заяву не подавали, чим умисно затягували розгляд справи. 
У судовому засіданні  представник ОСОБА_1 ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити  скаргу.
Заслухавши доповідь судді, пояснення  осіб,  які беруть  участь  у  розгляді  справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду позовну заяву  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачі належним чином повідомлялись судом про місце і час розгляду справи на 27.07.2020 року, а також на 24.09.2020 року, проте в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, явку уповноваженого представника не забезпечили. 
Висновок суду не повністю відповідає вимогам закону і матеріалам справи.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001року).
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З матеріалів справи убачається, що 16 лютого 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом
Ухвалою Косівського районного суду від 11 грудня 2018 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 24 т.2)
Ухвалою Косівського районного суду від 25 лютого 2019 року справа призначена на 26 березня 2019 року (а.с.54 т. 2) та 26 березня 2019 року зупинено провадження у справі (а.с.67 т.2).
Ухвалою Косівського районного суду від 27 квітня 2020 року відновлено провадження у справі та призначено справу на 26 травня 2020 року.
26 травня 2020 року розгляд справи не відбувся з невідомих причин та призначено судом розгляд справи на 22 червня 2020 року, 27 липня 2020 року, 24 вересня 2020 року (а.с. 116, 124, 132 Т.2)
Згідно ч.3 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Частинами 1, 2 ст. 130 ЦПК України передбачено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.
Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.
Встановлено що у судове засідання призначене на 22 червня 2020 року, 27 липня 2020 року, 24 вересня 2020 року позивачі не з`явились. Однак у матеріалах справи відсутні докази того, що позивачі чи їх представник належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду цієї справи.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивачів про судове засідання, яке призначалось на 22 червня 2020 року, 27 липня 2020 року, 24 вересня 2020 року, зокрема, немає поштового повідомлення чи розписки від позивачів, які б свідчили про те, що їх належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи у суді.  
Таким чином, відсутні  докази про належне, із дотриманням правил, установлених ст.ст. 128, 130 ЦПК України, повідомлення про дату, час і місце розгляду справи на 27 липня 2020 року, 24 вересня 2020 року. За таких обставин, у суду не було підстав для застосування положень частини 5 статті 223 ЦПК України та пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, оскільки відсутні докази щодо повторної поспіль неявки в судове засідання позивача за умови його належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов незаконного висновку залишивши зе розгляду позовну заяву у цій справі, так як не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивачів про судове засідання, яке призначалось на 22 червня 2020 року, 27 липня 2020 року, 24 вересня 2020 року.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За  змістом п.п.1,3,4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставнин, оскаржувана ухвала не відповідає вимогам зазначеного закону, тому підлягає скасуванню з направлення справи суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 374, 379,381-384 ЦПК України, апеляційний  суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Косівського районного суду від 24 вересня 2020 року скасувати, справу  направити  для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає чинності з моменту прийняття і в  касаційному  порядку  оскарженню не підлягає.
Повний текст складено 13 листопада 2020 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк                                                                                                І.В.Бойчук
                                                               О.О.Томин