ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

27 жовтня 2020 року
м. Харків

справа №626/1461/19
провадження №22-ц/818/2612/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач -  ОСОБА_1 ,

відповідач -  ОСОБА_2 , 

треті особи - Орган опіки та піклування Красноградської районної  державної адміністрації Харківської області,  ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Красноградської районної державної адміністрації Харківської області,  ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_2  -  ОСОБА_4 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 14 лютого 2020 року, постановлене під головуванням судді Дудченко В.О. в залі суду в місті КрасноградіХарківської області (повний текст судового рішення складено 24 лютого 2020 року), -
в с т а н о в и в :
У червні 2019 року  ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Красноградської районної державної адміністрації Харківської області,  ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки.
Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 14 лютого 2020 року позов задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_2  батьківських прав  відносно її  малолітніх дітей:  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто аліменти  з ОСОБА_2  на користь юридичної  або фізичної  особи, якій буде  передано дітей на утримання малолітніх дітей:  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.06.2019 року до повноліття дітей. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_2 -  ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою заходу. Вважає, що доказів ухилення її від виконання батьківських обов`язків відносно її дітей, в розумінні ст.164 СК України, матеріали справи не містять. Звертає увагу на те, що вона не має хронічних розладів здоров`я, які б унеможливили виховання дітей, кримінальних правопорушень стосовно дітей не вчиняла. Отже виняткові обставини, які б могли бути підставою для відлучення дітей - відсутні. Зазначає, що під час спільного проживання з її батьками в родині регулярно відбувалися сварки, наслідком чого були чисельні звернення до органів поліції як з боку батьків, так і з її боку. До органу опіки та піклування також надавались аналогічні пояснення, що відповідач залишає своїх дітей не з власної волі, а через конфлікти в сім`ї з її батьком - ОСОБА_7 , що було враховано при затвердженні висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав. Проте суд першої інстанції дійшов висновку про недостатню обґрунтованість висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав. При цьому, суд першої інстанції не навів конкретних мотивів та посилань на конкретні докази, - які б свідчили про необґрунтованість висновку органу опіки та піклування.  ОСОБА_2 вважає, що нею було вжито усіх заходів щодо виховання дітей та захисту їх прав та інтересів. Доказів свідомого нехтування батьківськими обов`язками матеріали справи не містять. Зазначає, що після того, як у неї відібрали дітей та передали тимчасово її матері, вона відвідувала їх у дитячому садку.
ОСОБА_1  надала відзив на апеляційну скаргу, просила рішення Красноградського районного суду Харківської області від 14 лютого 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2  -  ОСОБА_4  - без задоволення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для позбавлення  ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітніх дітей:  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнення з неї аліментів на утримання малолітніх дітей.
Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_8 , а батько дитини записаний зі слів матері, та батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.6-7).
ОСОБА_1 є матір`ю відповідачки ОСОБА_2 та бабусею малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Відповідно до характеристики дитини ОСОБА_5 з Красноградського НВК №3 вбачається, що дитина розвивається відповідно до свого віку, за час перебування у закладі з 14.09.2018 року приводили і забирали її бабуся та дідусь, інколи мама. З 10 квітня 2019 року дитина почала відвідувати садок щоденно. Приводять та забирають її лише дідусь та бабуся. У випадках, коли вихователям необхідно було зв`язатись з мамою по телефону частіше слухавку не піднімала, сама не телефонувала, змінюючи сім карту, не повідомляла. Бабуся і дідусь зацікавлені у співпраці з дитячим садком, цікавляться розвитком і поведінкою онуки у групі (а.с.8).
Постановою Красноградського районного суду Харківської області від 31.05.2019 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП та накладено стягнення у вигляді попередження. Підставою притягнення її до відповідальності було те, що ОСОБА_2 з 25.03.2019 року по 26.03.2019 року залишила своїх дітей самих вдома та займалась бродяжництвом, чим ухилялась від виконання обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей. Дана постанова ніким оскаржена не була, в зв`язку з чим набрала чинності(а.с.15).
Відповідно до розпорядження Красноградської районної державної адміністрації Харківської області від 02.09.2019 року №155 було затверджено висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до її малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 зазначено, що ОСОБА_1 повідомила, що її донька ОСОБА_2 систематично залишає своїх малолітніх дітей вдома самих, не займається їх вихованням, утриманням та лікуванням. ОСОБА_2 в свою чергу пояснювала, що залишає дітей, коли вдома є хтось з дорослих, залишає помешкання не з власної волі, а через конфлікти в сім`ї, які в неї виникають з рідним батьком ОСОБА_7 (а.с.79-80).
Як на підставу позовних вимог  ОСОБА_1 , посилалась на те, що вона є бабою малолітніх дітей:  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Іх мати - ОСОБА_2 є донькою позивачки. Вказує, що діти відповідачки фактично проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач грошей на потреби дітей майже не дає. Отриманні від держави на дітей кошти майже всі витрачає на свої потреби. Зазначає, що ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей до досягнення ними повноліття не виконує. Відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, постійно залишаючи дітей без догляду самих на довгий час та зовсім не цікавиться розвитком, станом здоровя та недбає про інтереси дітей. У зв`язку цим позивач вважає, що наявні підстави для позбавлення її доньки батьківських прав відносно відносно її малолітніх дітей:  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановити над ними опіку.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи свідчать про те, що згідно наданої до суду інформації, що підтверджується відповідними документами, наданими на запит суду Красноградською РДА вбачається, що при прибутті за місцем мешкання ОСОБА_2 08.12.2020 року було встановлено, що ОСОБА_2 в черговий раз покинула двох своїх малолітніх дітей і зранку з`явилася в «неадекватному» стані. Викликані за викликом працівники групи швидкого реагування Красноградського ВП намагалися відібрати у ОСОБА_2 пояснення з цього приводу, однак остання поводила себе агресивно та кидалась на працівників поліції, намагалась нанести їм тілесні пошкодження. Враховуючи вищенаведене та те, що малолітні діти залишилися на всю ніч самі, а потім їх мати з`явилася в стані алкогольного сп`яніння та вела себе неадекватно, начальником служби у справах дітей Красноградської РДА та працівниками поліції, було прийнято рішення про тимчасове вилучення дітей та розташування їх у бабусі ОСОБА_1 до з`ясування обставин. В подальшому 09.12.2019 року за наказом служби у справах дітей Красноградської РДА, малолітні діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були влаштовані в сім`ю бабусі ОСОБА_1 . Згідно повідомлення служби у справах дітей та пояснень представника служби в судовому засіданні з моменту тимчасового влаштування дітей 09.12.2019 року в сім`ю ОСОБА_1 і по день ухвалення рішення, минуло більше 2-х місяців, проте ОСОБА_2 до служби у справах дітей щодо можливого повернення дітей, не зверталась.
Між тим, заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 таку свою поведінку обґрунтовує конфліктністю відносин із її батьками, оскільки в родині регулярно відбувалися сварки, наслідком чого були чисельні звернення до органів поліції як з боку батьків, так і з її боку.
Доводи ОСОБА_2 про постійні конфлікти із батьками підтверджуються наявними у справі доказами. Позивач не заперечує факт наявності конфлікту, проте зазначає, що конфлікти виникають саме у зв`язку із неналежним виконанням відповідачкою своїх батьківських обов`язків. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про позбавлення відповідачки батьківських прав, не в повній мірі врахував обставини справи, те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. 
Матеріали справи свідчать про те, що відповідач має дуже молодий вік, даних щодо зловживання нею алкоголем або наркотиками матеріали справи не містять.
Щодо дитини ОСОБА_11 - є матір`ю одиначкою, оскільки батько дитини записаний зі слів матері. Батько дитини ОСОБА_6 з дитиною не мешкає. Таким чином позбавлення матері батьківських прав відносно двох дітей фактично зробить ОСОБА_11 сиротою, а дитину ОСОБА_6 позбавить будь-якої батьківської опіки. Зазначене не буде відповідати, в першу чергу інтересам малолітніх дітей.
Сама ОСОБА_2 проти позбавлення її батьківських прав категорично заперечує.
При цьому колегія судів вважає, що не можна ігнорувати висновок органу опіки та піклування, який вважав недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав. 
За таких обставин висновок суду першої інстанції про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є помилковим.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Матеріали справи свідчать про те, що постановою Красноградського районного суду Харківської області від 31.05.2019 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП та накладено стягнення у вигляді попередження. Підставою притягнення її до відповідальності було те, що ОСОБА_2 з 25.03.2019 року по 26.03.2019 року залишила своїх дітей самих вдома та займалась бродяжництвом, чим ухилялась від виконання обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей. Дана постанова ніким оскаржена не була, в зв`язку з чим набрала чинності(а.с.15).
Разом з тим, враховуючи заперечення відповідачки проти задоволення позовних вимог щодо позбавлення її батьківських прав, колегія суддів вважає, що зазначені обставини свідчать, на думку суду, про можливість змінити на краще поведінку матері. При цьому колегія суддів враховує, що жодних доказів застосування насильства до дітей з боку матері, - матеріали справи не містять.
Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.
Безсумнівних доказів, які свідчать про постійне ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньок, її винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками, - суду не надано. 
З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що підстав для застосування до ОСОБА_2  крайнього заходу впливу - позбавлення її батьківських прав стосовно її малолітніх дітей:  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 та  ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  - недостатньо.
Натомість із досліджених судом доказів, у їх сукупності, вбачається, що ОСОБА_2 приділяє мало уваги своїм донькам, їх розвитку, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, внаслідок чого, колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання доньок - ОСОБА_2 , а на орган опіки та піклування Красноградської районної  державної адміністрації Харківської області покласти контроль за виконанням відповідачкою батьківських обов`язків по відношенню до її малолітніх дітей:  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
У зв`язку з відсутністю на даний час підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, відсутні і підстави для стягнення аліментів.
За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.  ОСОБА_2  слід попередити про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню її малолітніх дітей:  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та покласти на Орган опіки та піклування Красноградської районної  державної адміністрації Харківської області контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 ..
Керуючись ст. 367, 374, 376 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 -  ОСОБА_4 - задовольнити.
Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 14 лютого 2020 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Красноградської районної державної адміністрації Харківської області,  ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки - відмовити.
Попередити  ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню її  малолітніх дітей:  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та покласти на Орган опіки та піклування Красноградської районної  державної адміністрації Харківської області контроль за виконанням батьківських обов`язків  ОСОБА_2 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді:                                                                   С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 28.10.2020 року.