ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8308/20 Справа № 216/2607/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання-Голуб О.О.
сторони:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач-фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача  ОСОБА_1  на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року, ухваленого суддею Бутенко М.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області повний текст судового рішення складено 03 серпня 2020 року,-
ВСТАНОВИВ: 
У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, який згодом був уточнений.
В обґрунтування позову зазначив, що 14 жовтня 2017 року ним був підписаний договір №Ч3576/102017 від 14.10.2017 року із ФОП ОСОБА_2 , який є провайдером "DarkWood" про надання послуг із підключення та доступу до мережі Інтернет із вартістю підключення 1500 грн. із швидкістю 100 Мбіт/сек вартістю 150 грн. у місяць. 
16 жовтня 2017 року відбулося підключення і відповідач, згідно договору отримав 1500 грн. 
Щомісяця позивач сплачував вказану абонентську плату. 
20 травня 2018 року о 21:34:24 годині, після чергової заявки про неякісні послуги, позивач залишив у НЕТі негативний відгук про відповідача. 
20 травня 2018 року о 21:37:10 та об 21:52:19 годині позивач робив спроби додзвонитися до відповідача. Через 30 хвилин відповідач заблокував доступ до інтернету без будь-якого попередження. 
В зв`язку з чим позивач був вимушений викликати працівників патрульної поліції, та зареєструвавши заяву №12176. 
21 травня 2018 року позивач знову звернувся до офісу відповідача із заявою згідно вимог Закону України "Про звернення громадян", але відповідач відмовився приймати заяву і позивач був вимушений знов викликати працівників патрульної поліції, які зареєстрували заяву №12219, та потім він ще раз вернувся до Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області і зареєстрував заяву №12467. 
Однак відповідей від поліції він не отримав. Не зважаючи на приписи договору про повідомлення абонентів за 14 днів до відключення, відповідач відключив послугу без будь-якого попередження і претензій. 
12 днів у травні 2018 року позивач без будь-яких пояснень не отримував проплачену послугу. 
Так своїми діями позивачу завдана моральна шкода, яка полягає: у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача у зв`язку з порушенням його конституційних прав, а саме: ст.ст.3, 21, 22, 24, 28, 32, 42 Конституції України і ст.5 та ст.7 Закону України "Про звернення громадян"; у душевних стражданнях, яких фізична особа  зазнала у зв`язку із витратами позивача на обладнання 1500 грн., яке після протиправного припинення  надання послуги не використовується; у приниженні честі та гідності позивача, а також ділової репутації фізичної особи або юридичної особи розповсюдженні персональної інформації позивача у інтернеті.
Тому позивач оцінює свої страждання, приниження і образи в розмірі 296 456 грн.
Моральна шкода була розрахована згідно методики ОСОБА_3 яка рішенням про державну реєстрацію від 03 березня 2010 року включена до Реєстру за реєстраційним кодом 14.1.04 «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань».
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача: пеню в розмірі 3 % у добу від вартості послуги 150 грн. за період з 20.05.2018 року та по 09.12.2019 рік = 531 день у сумі 2389 грн.; штраф в розмірі 3159 грн. (150х21 місяць); матеріальну шкоду в розмірі 3446 грн., яка складається з купівлі пакету Life 123 грн., купівля модема  Huawey 1125 грн.; абонентська плата Life з травня 2018 року по грудень 2019 рік- 2198 грн. Та зобов`язати відповідача відновити порушене право позивача із надання послуг до договору.
Крім того, позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача та стягнути моральну шкоду у вираженні: 1000 грн. за душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з витратами на обладнання та 100 000 грн. в зв`язку з приниженням честі та гідності позивача, а також ділової репутації у зв`язку з розповсюдженням його персональних даних та душевними стражданнями в зв`язку з протиправною поведінкою Відповідача у зв`язку з порушення його конституційних прав.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року відмовлено в повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця " ОСОБА_2 " ОСОБА_2 , про захист прав споживачів.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року виправлена описка у рішенні суду від 29 липня 2020 року, вірно зазначено по батькові відповідача ОСОБА_4 – « ОСОБА_5 », замість невірного зазначення « ОСОБА_6 ».
Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким зобов`язати відповідача ФОП « ОСОБА_4 » відновити позивачу надання послуги доступу до Інтернету та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 3% у добу від вартості 150 грн. за період від 20.05.2018р. і по 29.08.2020, що дорівнює 801 день згідно до вимог ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів у суммі 150х0,03х804= 3604 грн., на підставі вимог первинної позовної заяви від 03.05.2019 року.
При цьому, скаржник зазначає, що хоча позивач і підписав договір №Ч3576/102017 від 14.10.2017 року із ФОП " ОСОБА_2 " суд не може вважати його укладеним, оскільки це суперечить вимогам ст.207 ч.3 ст.639 ЦК України, а саме відсутні підписи сторін.
Зазначає, що моральну шкоду методом  ОСОБА_3 позивач першою позовною заявою не вимагав, а від другої позовної заяви (а.с.102) і додатку до неї (а.с.132) відмовився у залі суду. Вказує, що суд помилково виніс рішення у цій справі по тексту уточненої позовної заяви, а не первинної позовної заяви, як на тому наголошував позивач в судовому засіданні 24.06.2020 року.
Скаржник наголошує на тому, що суд першої інстанції почав розгляд справи і розглянув її з порушеннями ст.6,13,17,57 Конвенції з прав людини, низки статей ЦПК України і ст.8, ст.9 Конституції України. Скаржник вважає, що суд першої інстанції порушив норми ст.197 ЦПК України, ст.213 ЦПК України – не дослідив докази, не роз`яснив позивачу його права і обов`язки, не забезпечив додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, не спрямував судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного зясування обставин справи, відмовив позивачу у прийнятті уточненої позовної заяви, мотивуючи тим, що Законом уточнений позов не передбачений.
Позивач вказує, що наявні в матеріалах справи Правила користування послугою доступу до мережі Інтернет мережі Провайдера, затверджених ФОП « ОСОБА_2 » без титульних сторінок, без невідомої суду дати, місця їх створення неможна вважати належним та допустимим доказом невідємної частини договору №Ч3576/102017, усно укладеному між сторонами, оскільки вони не підписані позивачем і про існування цих правил позивачу стало відомо після отримання відзиву на позов.
Скаржник вважає, що 20.05.2018 року відповідач без будь якого попередження припинив надання послуги позивачу, при цьому суду не було надано доказів, що позивач отримав повідомлення чи попередження будь яким способом. Позивач вважає, що свідками ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не доведено, що позивач отримував від відповідача повідомлення про необхідність перезаключення Договору та повідомлення про розірвання Договору.
Окрім того, позивач вказує, що він надав суду як доказ неправомірності дій відповідача договір №Ч3576/102017 від 14.10.2017 року, який суд в порушення вимогам ст.6 Конвенції використав проти позивача.
Скаржник вважає, що доказів того, що позивач був завчасно проінформований, попереджений чи повідомлений відповідачем про відключення від мережі Інтернет у справі немає, як і немає доказів того, що позивач був ознайомлений із Правилами користування послугою доступу до інтернет мережі Провайдера затвердженими ФОП « ОСОБА_4 » п.1.2 договору, та ще й підписаних позивачем у редакції від 14.10.2017 року.
Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, представника відповідача ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між сторонами по справі укладено Договір №Ч 3576/102017 від 14 жовтня 2017 року про надання послуг доступу до мережі Інтернет, мережі Провайдера та пірингових локальних мереж.
Як вбачається з п.1.2 Договору №Ч -3576/102017 від 14.10.2017 року Абонент ознайомлений і згоден з умовами надання і користування послуг Провайдера, дані умови надаються в письмовому вигляді Провайдером (Правила користування послугою доступу до мережі Інтернет, мережі Провайдера) під час підписання даного Договору і є невід`ємною частиною даного Договору.
20 квітня 2018 року до особистого кабінету Позивача (Абонента) було надіслано повідомлення про необхідність переукладання Договору терміном до 04 травня 2018 року в зв`язку з численними змінами, що були внесені до Законодавства України у сфері надання телекомунікаційних послуг. Запропоновано, що під час переукладання Договору, позивач має право обрати новий тарифний план та більш вигідні умови. Також попереджено, що у разі відмови переукласти Договір, згідно п.6.3 Договору, п.6.1 Правил надання послуги інтернет - провайдером Darkwood, Договір вважатиметься розірваним, а послуга такою, що припинена. Усі кошти, що залишаться на Вашому особистому балансі у разі відмови у подальшому у користуванні послугою, будуть повернені на підставі особистої заяви (а.с. 55). 
06 травня 2018 року до особистого кабінету позивача (Абонента) було надіслано повідомлення про розірвання Договору з 20 травня 2018 року та запропоновано звернутись із заявою про повернення залишку коштів на балансі. (а.с. 56).
Позивачем до матеріалів позовної заяви був наданий Додаток №1 до договору №Ч3576/102017 про надання послуг доступу до мережі Інтернет, мережі Провайдера та пірингових локальних мереж від 14.10.2017 року, де зазначені тарифний план та інформація про Абонента, в тому числі пароль до Персонального ідентифікатора Абонента (а.с. 8).
Ухвалючи рішення про повну відмову у задоволенні, заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд на підставі досліджених доказів наданих сторонами, виходив з того, що між сторонами виникли договірні правовідносини з надання та отримання послуг телекомунікаційного зв`язку, що у даному випадку позивач не довів незаконність дій відповідача, у зв`язку з чим, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом, окрім того, позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись із доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду та таке.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З позовної заяви, поданої до суду 03 травня 2019 року вбачається, що підставою для звернення позивача до суду з позовом стало неякісне надання провайдером ПП « ОСОБА_2 » споживачу ОСОБА_1  послуг доступу до мережі Інтернет, зокрема Абонента не влаштовувала швидкість Інтернету, та відключення споживача від мережі Інтернет без будь якого попередження і претензій з боку Провайдера, тобто неналежне виконання Провайдером умов договору №Ч3576/102017 про надання послуг доступу до мережі Інтернет від 14.10.2017 року.
На підтвердження позовних вимог, позивачем до позову, зокрема надано: Договір №Ч3576/102017 про надання послуг доступу до мережі Інтернет від 14.10.2017 року, Додаток №1 до цього Договору від 14.10.2017, в якому зазначені тарифний план та інформація про Абонента, параметри надання послуги, обраної Абонентом, параметри підключення Абонента, які особисто підписані споживачем послуг, Абонентом ОСОБА_1 , а токож Пам`ятка користувачу про оплату послуг доступа до Мережі Інтернет (а.с.6-9).
У п.1.2 Договору №Ч -3576/102017 від 14.10.2017 року зазначено, що Абонент ознайомлений і згоден з умовами надання і користування послуг Провайдера, дані умови надаються в письмовому вигляді Провайдером (Правила користування послугою доступу до мережі Інтернет, мережі Провайдера) під час підписання даного Договору і є невід`ємною частиною даного Договору.
У п.п.7.1, 7.2, 7.3 цього Договору зазначено, що цей договір укладається в двох примірниках, по одній копії для Провайдера та Абонента. Правила користування послугою доступу до мережі Інтернет, мережі Провайдера, пірінгових локальних мереж, є невідємною частиною договору, розміщується на електронній сторінці Провайдера в мережі Інтернет, та надаються до ознайомлення за проханням Абонента. Підпис Абонента в договорі свідчить про те, що він ознайомлений та повністю згоден з Правилами користування послугою доступу до мережі Інтернет, мережі Провайдера, пірінгових локальних мереж (а.с.7).
Доводи позивача про те, що хоча позивач і підписав Договір №Ч-3576/102017 від 14.10.2017, однак суд не може вважати його укладеним, оскільки це суперечить вимогам ст.207, ч.3 ст.639 ЦК України, оскількі відсутні підписи сторін, колегія суддів не сприймає.
За змістом положень статті 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Нормами ч.3 ст.659 ЦК України встановлено, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Предметом позову у даній справі, як зазначалось вище є неналежне виконання відповідачем (Провайдером) умов договору №Ч3576/102017 про надання послуг доступу до мережі Інтернет від 14.10.2017 року, тобто позивачем не заперечується факт отримання послуги Провайдера в період часу з 14.10.2017 по 20.05.2018, однак заперечується факт підписання Сторонами спірного Договору, що суперечить положенням п.6.1 Договору, де визначено, що Договір діє з моменту підписання його сторонами і діє до кінця поточного календарного року. Якщо одні із сторін протягом поточного року не сповістить про бажання припинити або переглянути цей Договір, його дія автоматично продовжується на наступний календарний рік (а.с.7 Договору). 
Доводи позивача, що наявні в матеріалах справи Правила користування послугою доступу до мережі Інтернет мережі Провайдера, затверджених ФОП « ОСОБА_2 » без титульних сторінок, без невідомої суду дати, місця їх створення неможна вважати належним та допустимим доказом невідємної частини договору №Ч3576/10201, усно укладеному між сторонами, оскільки вони не підписані позивачем і про існування цих правил позивачу стало відомо після отримання відзиву на позов, колегія суддів вважає необґрунтованими.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником Відповідача ОСОБА_9 надана належним чином завірена копія Правил користування послугою доступу до мережі Інтернет, мережі Провайдера, затверджені ФОП « ОСОБА_2 » від 01.03.2008 року із змінами від 29.12.2009р. та змінами від 20 квітня 2012 р., які, відповідно до п.1.2 цих Правил становлять невідємну складову частину Договору, і, які після укладення між сторонами 14.10.2017 договору №Ч3576/102017 залишалися незмінними, оскільки останні зміни до Правил користування послугою доступу до мережі Інтернет були внесені 20 квітня 2012 р., тобто задовго до укладення між сторонами спірного договору.
У п.4.1 Правил визначено, що умовами надання послуг Провайдером є наявність Договору з Абонентом та оплата цих послуг відповідно до умов Договору, цих Правил та Тарифів.
Відповідно до п.4.4 Правил для роботи у мережі та оптиматизації відносин з Провайдером Абоненту присвоюється унікальний особистий номер – логін. Пароль формується автоматично та зазначається у Додатку до Договору. Абонент у будь-який момент має можливість змінити пароль.
Пунктом 4.5 Правил визначено, що у мережі Абоненту надається особистий кабінет, вхід до якого здійснюється за його логіном та паролем. За допомогою особистого кабінету Абонент має змогу перевірити стан оплати послуг, управляти сервісами мережі, отримувати новини тощо.
Пунктом 4.6. Правил встановлено, що офіційні повідомлення Провайдера Абонентам здійснюється шляхом розсилання повідомлень електронною поштою на адресу, яку вказано у Договорі або за допомогою особистого кабінету, а також шляхом розміщення інформації на офіційному сайті Провайдера, шляхом надіслання смс-повідомлень на контактний номер Абонента вказаний у Договорі. Абонент зобов`язується перевіряти особистий кабінет для ознайомлення з новинами та повідомленням.
За п.4.7 Правил Абонент вважається повідомленим з моменту надходження повідомлення на його електронну адресу, особистого кабінету, телефону або з моменту розміщення повідомлення на сайті Провайдера.
З Додатку №1 до Договору №Ч3576/102017 від 14.10.2017, наданого позивачем до позовної заяви видно, що Абоненту надано особистий кабінет з логіном та паролем, який Абонент, відповідно п.4.6 зобовязаний перевіряти для ознайомлення з повідомленнями Провайдера.
Позивач наголошує на незаконності дій відповідача щодо відключення його, як споживача послуги від мережі Інтернет, оскільки він не отримував від відповідача ніяких претензій чи повідомлень з цього приводу, однак колегія суддів не може погодитись з такими твердженнями ОСОБА_1 .
На спростування доводів позивача до відзиву на позов, відповідачем надано Скріншот з особистого кабінету Абонента (позивача) на підтвердження надіслання 20.04.2018 року повідомлення про необхідність переукладення Договору терміном до 04 травня 2018 року та повідомлення від 06.05.2018 року про розірвання Договору з 20.05.2018 року (а.с.54).
Відповідно до п.5.13. Правил (а.с.59) Провайдер в односторонньому порядку може переглянути (змінити) цей Договір, умови Тарифних планів, ініціювати переукладання Договору у випадку збільшення собівартості послуги, зміни законодавства України у сфері надання телекомунікаційних послуг, зміни законодавства України про оподаткування та/або зміни цінової кон`юнктури ринку подібних послуг з повідомленням Абонента - через публікацію таких змін на сайті Провайдера http://www.darkwood.in.ua/, попередивши про це Абонента наступними засобами: електронним або звичайним листом, шляхом надіслання смс – повідомлення на наданий Абонентом контактний номер, шляхом надіслання повідомлення в особистий кабінет Абонента - не менше чим за 7 (сім) календарних днів до набуття чинності змін (доповнень) щодо зміни тарифного плану та не менше ніж за 14-ть (чотирнадцять) робочих днів про необхідність переукладання Договору.
У разі незгоди із зміною Тарифного плану, Абонент має право обрати інший Тарифний план з запропонованих на сайті Провайдера, про що письмово повідомити Провайдера протягом 7 (семи) календарних днів. Відсутність письмової заяви Абонента про зміну Тарифного плану, є згодою Абонента з новими умовами.
У разі відмови від переукладання Договору (відсутністю відповіді протягом 14-ти (чотирнадцяти) робочих днів, наданням відповіді про відмову від переукладання Договору), Провайдер має право розірвати Договір з обов`язковим повідомленням про це іншої Сторони шляхом надіслання поштового повідомлення, смс – повідомлення на наданий Абонентом контактний номер, шляхом надіслання повідомлення в особистий кабінет Абонента не менше ніж за 14-ть (чотирнадцять) календарних днів, з обов`язковим зазначенням дати з якої послуга не надаватиметься Абоненту. У такому випадку усі кошти, що залишились на особистому балансі Абонента повертаються на підставі особистої заяви.
Окрім того, п.6.4 (2) Правил, також встановлено, що оператор має право розірвати Договір в односторонньому порядку без зазначення причин, попередивши про це Абонента не менш ніж за 7 днів (а.с.60).
Відповідно ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За положення ми ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Стаття 901 ЦК України вказує, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 ст.1 ЗУ «Про телекомунікації» визначено, що абонент, це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; абонентна плата, це фіксований платіж, який може встановлювати оператор телекомунікації для абонента за доступ на постійній основі до своєї телекомунікаційної мережі незалежно від факту отримання послуг.
Пунктами 7 та 12 ч.1 ст.32 ЗУ «Про телекомунікації» встановлено, що споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на своєчасне і якісне одержання телекомунікаційних послуг та відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання чи неналежного виконання оператором, провайдером телекомунікаційних обов`язків, передбачених договором із споживачем чи законодавством.
Частиною 2 ст.63 ЗУ «Про телекомунікації» обумовлено порядок надання та отримання телекомунікаційних послуг, зокрема умовами надання телекомунікаційних послуг є: укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації; оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги.
Відповідно до ч.1 ст 68 ЗУ «Про телекомунікації» розрахунки за телекомунікаційні послуги здійснюються на умовах договору про надання телекомунікаційних послуг між оператором, провайдером телекомунікацій та споживачем або без договору за готівкову оплату чи за допомогою карток тощо в разі одержання споживачем замовленої за передоплатою (авансованої) послуги за тарифами, затвердженими згідно із законодавством.
Пунктом 6 ч.1ст. 40 ЗУ «Про телекомунікації» передбачено, що оператор, провайдер телекомунікацій несе перед споживачами за ненадання або неналежне надання телекомунікаційних послуг таку майнову відповідальність: у разі не усунення протягом однієї доби із зафіксованого моменту подання абонентом заявки щодо пошкодження телекомунікаційної мережі, яке унеможливило доступ споживача до послуги або знизило до неприпустимих значень показники якості телекомунікаційної послуги, абонентна плата за весь період пошкодження не нараховується, а оператор телекомунікацій у разі не усунення пошкодження протягом п`яти діб із зафіксованого моменту подання абонентом відповідної заявки сплачує споживачу штраф у розмірі 25 відсотків добової абонентної плати за кожну добу перевищення цього терміну, але не більше ніж за три місяці.
Загальний порядок надання та отримання телекомунікаційних послуг встановлюють Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 року, розроблені відповідно до Законів України Про телекомунікації, Про телебачення і радіомовлення, Про радіочастотний ресурс України, Про захист прав споживачів, Про захист персональних даних, інших нормативно-правових актів.
Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 року регулюють відносини між операторами, провайдерами телекомунікацій та споживачами послуг.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведена незаконність дій відповідача, тоді, як відповідачем належними і допустимими доказами (Договором, Правилами, Додатком до Договору №1, Скріншотом з особистого кабінету Абонента (позивача)) доведена законність припинення надання телекомунікаційних послуг.
Зокрема позивачем не спростовані доводи відповідача про надіслання на особистий кабінет Абонента (позивача) 20.04.2018 року повідомлення про необхідність переукладення Договору терміном до 04 травня 2018 року та повідомлення від 06.05.2018 року про розірвання Договору з 20.05.2018 року, оскільки як визначено п.4.6 Правил, Абонент зобов`язаний перевіряти особистий кабінет для ознайомлення з повідомленнями Провайдера.
Доводи позивача викладені в апеляційній скарзі не спростовують законних і обґрунтованих висновків суду першої інстанції, а фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 02 грудня 2020 року.

Головуючий:
Судді: